Справа № 237/3316/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року справа №237/3316/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 13 липня 2023 року у справі № 237/3316/23 (головуючий суддя І інстанції Липчанський С.М., складене у повному обсязі 13 липня 2023 року) за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень,-

В С Т А Н О В И В:

До Мар`їнського районного суду Донецької області звернувся ОСОБА_2 із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування Постанови по справі про адміністративне правопорушення серії АА № 00005620 від 22.02.2023 року, постанови про адміністративне правопорушення серії АА № 00005821 від 23.02.2023 року, постанови про адміністративне правопорушення серії АА № 00008332 від 10.05.2023 року

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 13 липня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Постанову серії АА № 00005620 від 22.02.2023, серії АА № 00005821 від 23.02.2023, серії АА № 00008332 від 10.05.2023 по справам про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі скасовано

Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2статті 132-1 КУпАП закрито.

Не погодившись із судовим рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати постанову Мар`їнського районного суду Донецької області від 13 липня 2023 року у справі № 237/3316/23 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги скаржник зазначив, що винесені постанови про адміністративні правопорушення відповідають усім вимогам, що встановлені КУпАП, зміст оскаржуваних постанов відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, визначеного ст. 132-1 КУпАП, а посилання позивача на властивість сипучого вантажу є необґрунтованим, оскільки переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою серії АА № 00005620 від 22.02.2023 на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 гривень за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, в якій зазначено, що автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб 27.01.2023 о 7 год 11 хв., за адресою Н-11, км 76+702, Дніпропетровська обл. та ОСОБА_1 , допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 17.6% (2.024 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон.

Як вбачається з постанови серії АА № 00008332 від 10.05.2023 на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 8 500 гривень за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення старшим державним інспектором Савченком В.О. встановлено, що автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб 11.04.2023 о 18 год 34 хв., за адресою М-04, км 186+337, Дніпропетровська обл. ОСОБА_3 , допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 6.643% (0.764 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон.

Як вбачається з постанови серії АА № 00005821 від 23.02.2023 на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 8 500 гривень за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення старшим державним інспектором Савченком В.О. встановлено, що автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб 03.02.2023 о 07 год 50 хв., за адресою Н-11, км 76+702, Дніпропетровська обл. ОСОБА_3 , допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 5.913% (0.68 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон.

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття спірних постанов та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність прийнятих постанов.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За статтею 8 Конституції України саме Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Положеннями п. 1.10 Правил дорожнього руху затверджених визначено, що габаритно-ваговий контроль - це перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Також за пунктами 1.10 ПДР України:

- дозволена максимальна маса - маса спорядженого транспортного засобу з вантажем, водієм і пасажирами, що встановлена технічною характеристикою транспортного засобу як максимально допустима;

- дозволена максимальна маса автопоїзда - це сума дозволеної максимально допустимої маси кожного транспортного засобу, що входить до складу автопоїзда. При цьому, дозволене максимальне навантаження на вісь - максимальне навантаження на вісь транспортного засобу, зазначене у підпункті в пункту 22.5 цих Правил; дозволені максимальні розміри - максимальні розміри транспортного засобу, зазначені у підпункті а пункту 22.5 цих Правил (вказані абзаци пункту 1.10 діють до 31 грудня 2023 року).

Зі змісту підпунктів б) та в) пункту 22.5 ПДР України вбачається, що допускається рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли їх параметри не перевищують, окрім іншого, для доріг державного значення:

б) фактичну масу (тонн): вантажні автомобілі: двовісний автомобіль 18; трьохвісний автомобіль 25 (Для трьохвісних автомобілів, якщо ведуча вісь обладнана здвоєними колесами та максимальне навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни - 26); чотирьохвісний автомобіль 32; чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами 38; Комбіновані транспортні засоби: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом 36; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40; двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42; трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44; Автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом 40;

в) навантаження на вісь (тонн): на одинарну вісь 11,5; на здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1 метр 11,5; від 1 до 1,3 метра 16; від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах 18; від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни 19; від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тонни 23; від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів 20; на строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3 метра або менше 21; понад 1,3 до 1,4 метра 24.

Також, п. 22.5 ПДР України встановлює, що рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами». У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення.

Частиною 2 ст. 132-1 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність у випадку перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Згідно ч. 1 ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 258 КУпАП, у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення такої постанови, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 279-1 цього Кодексу.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. При розгляді справи про адміністративне правопорушення , виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення. Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як встановлено в абзаці 1 пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Отже, законодавцем допускається перевезення вантажу з навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на рівні 11,73 тони, що відповідає рівню 2 відсоткової похибки. Відтак для наявності складу адміністративного правопорушення необхідним є перевищення 5 відсотків від максимально допустимого навантаження на вісь, що має місце у разі навантаження на одинарну вісь на рівні 12,3165 тон.

Згідно постанови серії AA № 00008332 навантаження на одинарну вісь транспортного засобу становить 12264 кг, а згідно постанови серії АА № 00005821 навантаження на одинарну вісь транспортного засобу становить 12180 кг, однак при винесенні вказаних постанов старшим державним інспектором не прийнято до уваги встановлений нормотворцем 2 відсотковий ліміт дозволеного перевищення вагових параметрів, що свідчить про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Крім того, старшим державним інспектором не дотримано вимог щодо змісту та оформлення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, що знаходить своє вираження в наступному.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Зі змісту оскаржуваних постанов слідує, що старшим державним інспектором не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, а вказано на окремі ділянки дороги виключно як на координати здійснення вимірювання та фіксації транспортного засобу.

Також спірні постанови містять фотозображення транспортного засобу МАЗ 53366, ДНЗ НОМЕР_1 , за відповідним посиланням, що наявне в оскаржуваних постановах, розміщено відеозаписи транспортного засобу, а відповідачем додано до відзиву фотозаписи на яких зображено вказаний транспортний засіб, водночас оскаржувана постанова містить посилання лише на наступні технічні засоби, а саме: WIM 78, WAGA-WIM35, зав. № 16 та WIM 20, WAGA-WIM35, № 7, які відповідно до сертифікатів UA.TR.113-0619/05F-21, UA.TR.113-0619/11F-22 та UA.TR.113-0619-21 є приладами для зважування транспортних засобів, в той час як посилання на технічний засіб, яким здійснено фото та відеозаписи оскаржувані постанови в порушення імперативних вимог ч. 3 ст. 283 КУпАП не містять.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові по справі № 524/9716/16-а від 13.02.2020 у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, не містять оскаржувані постанови і посилання на модель транспортного засобу, як того вимагає ч. 3 ст. 283 КУпАП.

Відомості про наявність причепу до транспортного засобу в оскаржуваних постановах відсутні.

При цьому судами встановлено, що сам транспортний засіб має лише дві вісі, в той час як в оскаржуваних постановах здійснено вимірювання чотирьох вісей та всі вісі вказані як такі, що належать одному транспортному засобу МАЗ 53366, днз НОМЕР_1 .

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не враховано властивість переміщуваного товару, а саме пшениці, яка відноситься до категорії подільного сипучого вантажу, що здатен змінювати розподіл навантажень на вісі транспортного засобу та відносити транспортний засіб до категорії великовагових вже після початку його руху, що виключає вину, як один із складових елементів правопорушення. Переміщення сипучого вантажу, відбувається до моменту заїзду на ваги, під час пересування, зокрема під час прискорення, гальмування, зміни вектору руху, транспортного засобу по маршруту перевезення вантажу. Як видно з матеріалів габаритно-вагового контролю, фактична вага т/з не перевищувала дозволених 40 тон, що свідчить про дотримання перевізником вимог законодавства під час завантаження транспортного засобу.

Щодо твердження відповідача про необхідність врахування висновку, висловленого в постанові Верховного Суду по справі № 803/1540/16 від 24.07.2019, суд зазначає, що у вказаній справі судом касаційної інстанції не висловлено правової позиції щодо впливу властивостей сипучого товару на зміну центру тяжіння вантажу.

Посилання апелянта на судові рішення судів апеляційної інстанції суд не приймає до уваги, оскільки це не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 13 липня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 13 липня 2023 року у справі № 237/3316/23- залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць