Справа № 580/5048/23
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5048/23 Суддя (судді) першої інстанції: Гаращенко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року (м. Черкаси, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування позивачам відповідних виплат за зниклого безвісти сина;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити виплати, передбачені Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, розподіливши їх порівну між законним представником неповнолітніх дітей ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та батьками ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: виплатити ОСОБА_3 50% від загальної суми, яка належить до виплати; позивачам - 50% від загальної суми, яка належить до виплати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачі мають право на отримання половини виплат передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, оскільки є батьками зниклого безвісти під час виконання бойових завдань сина. При цьому, позивачі вважають безпідставним висновок відповідача щодо відсутності в них такого права, тому що виплати здійснюються батькам та неповнолітнім дітям зниклого безвісти. Оскільки шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 04.01.2021 у справі №700/979/20, тому батьки мають право на отримання коштів нарівні з невісткою, як законним представником неповнолітніх дітей зниклого безвісти сина.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому останній зазначив, що ОСОБА_3 має право на отримання відповідної одноразової виплати відповідно до п. 3 розділу XXX наказу №260 від 07.06.3018 Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». Відповідач зазначив, що законодавством чітко встановлено коло осіб які мають право на отримання грошового забезпечення у разі настання події, які регламентовані в розділі XXX наказу №260 від 07.06.3018 та п.7 постановою КМУ № 884 від 30.11.2016 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у ней тральних державах або безвісно відсутніх».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянти наголошують, що мають право на отримання коштів нарівні з невісткою, як законним представником неповнолітніх дітей зниклого безвісти сина.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_4 відповідно до витягу з наказу №140 від 02.11.2022 командира оперативно-тактичного угрупування «Соледар» вважається таким, що прибув до складу сил та засобів, які залучаються та приймають безпосередню участь у бойових діях.

16.11.2022 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 від командира зведеної стрілецької роти ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла доповідь про те, що під час бойових дій в районі н.п. Бахмут, Донецької області від 14.11.2022 близько 03:25 зник безвісти старший стрілець відділення охорони взводу охорони роти охорони другого відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 - командир кулеметного відділення кулеметного взводу зведеної роти сержант ОСОБА_4 .

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 призначене службове розслідування, за результатами якого сформовано акт №78 та наказ №410 від 28.11.2023 в якому встановлено, що старший стрілець відділення охорони взводу охорони роти охорони другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 - командир кулеметного відділення кулеметного взводу зведеної роти сержант ОСОБА_4 беручи участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України зник безвісти в районі н.п. Бахмут, Донецької області.

Відповідно до додатку 31, абзацу 3, ст.1 Наказу МОУ №280 «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України» ІНФОРМАЦІЯ_2 сформував сповіщення №23 за вих. №2/1360 від 17.11.2023, та повідомив батька військовослужбовця про факт зникнення безвісти сержанта ОСОБА_4 .

15.12.2022 ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій просив виплачувати грошові кошти, які належать до виплати сину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який рахується як зниклий безвісти. У заяві повідомлено про наявність у ОСОБА_4 двох дітей, а також про стягнення на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей згідно виконавчого листа №700/981/20 від 15.03.2020 Лисянського районного суду Черкаської області.

До заяви ОСОБА_1 додав копію свого паспорту та коду, копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.08.1984, копію реквізитів банківського рахунку, копію сповіщення про зникнення безвісти №10 за вих. №2951 від 16.11.2022 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2, згоду на обробку персональних даних.

Листом №6/7/1161 від 14.04.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 повернуто на доопрацювання до ІНФОРМАЦІЯ_2 документи стосовно виплати належного ОСОБА_4 грошового забезпечення та роз`яснено, що грошове забезпечення виплачується батькам зниклого безвісти військовослужбовця якщо він не перебуває у шлюбі і не має дітей.

Листом № 2/760 від 28.04.2023 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 повідомлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянута заява від 15.12.2022 та надана відповідь вих. №6/7/1161 від 14.04.2023 та відмовлено в її задоволенні, в зв`язку з тим, що грошове забезпечення виплачується батькам зниклого безвісти військовослужбовця тільки якщо він не одружений і не має дітей. У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 має двох неповнолітніх дітей, виплати коштів можуть проводитись на рахунок законного представника інтересів дітей.

В листі також роз`яснено, що для задоволення заяви позивачу необхідно додати підтверджуючі документи, що він є законним представником дітей ОСОБА_4 .

Позивачі, вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, звернулися до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходи з того, що батьки зниклого безвісти військовослужбовця мають право на отримання грошового забезпечення такого військовослужбовця лише за умови відсутності шлюбних відносин, а також відсутності на його утриманні неповнолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі

Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 6 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

07.06.2018 наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділ ХХХ Порядку № 260).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (далі - Порядок №884).

Відповідно до п. 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

За змістом п. 5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

У відповідності до п. 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Суд першої інстанції вірно вказав, що з наведеного законодавчого регулювання спірних правовідносин вбачається, що батьки зниклого безвісти військовослужбовця мають право на отримання грошового забезпечення такого військовослужбовця лише за умови відсутності шлюбних відносин, а також відсутності на його утриманні неповнолітніх дітей.

При цьому, наявність факту розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 04.01.2021 у справі №700/979/20 не змінює тієї обставини, що ОСОБА_4 від шлюбу має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яких за законом повинен утримувати, тому саме вони повинні отримувати спірні виплати.

Враховуючи, що діти є неповнолітніми, реалізація їх прав, в тому числі права на отримання грошового забезпечення, здійснюється їх законним представником - матір`ю ОСОБА_3 .

Як наслідок, в даному випадку та за даних обставин батьки зниклого безвісти ОСОБА_4 не мають права на отримання грошового забезпечення, яке отримував їх син.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивачів, про можливе спрямування коштів ОСОБА_3 на власні потреби, є необґрунтованим, оскільки потребує доведенню у встановленому законом порядку.

Крім того, якщо позивачі вважають, що остання не виконує свої материнські обов`язки, вони не позбавлені можливості захищати права своїх внуків шляхом подачі позову в порядку цивільного судочинства про позбавлення останньої батьківських прав та встановлення опіки над онуками.

Колегія суддів вказує, що законодавством чітко встановлено коло осіб які мають право на отримання грошового забезпечення у разі настання події, які регламентовані в розділі XXX наказу №260 від 07.06.3018 та п.7 постановою КМУ № 884 від 30.11.2016 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у ней тральних державах або безвісно відсутніх», тому будь-яке інше довільне трактування вказаних приписів є недопустимим.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності з боку відповідача протиправної бездіяльності, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 19.12.2023.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна