Справа № 160/27555/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
І. ПРОЦЕДУРА
23.10.2023 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, з вимогами, із врахуванням уточнень від 03.11.2023 року, просить:
визнати протиправними та скасувати:
Ухвалою суду від 30.10.2023 року позовну заяву було залишено без руху, з підстав передбачених положеннями ст.ст. 160,161 КАС України.
Позивачем усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 08.11.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 08.11.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- всі наявні докази, що послугували для прийняття оскаржуваних рішень, у тому числі розрахунки штрафних санкцій та інші докази щодо суті спору.
28.11.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені додаткові докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 19.12.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вказує, що представником позивача були запитані у контролюючого органу податкові повідомлення-рішення за зобов`язанням податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2021 та 2022 роки, на що відповідач повідомив, що сформував та направив платнику податків за цей період такі ППР:
Тобто, позивач вказує, що у цьому випадку він, як адресат, не був повідомлений про надходження зазначених поштових відправлень на його ім`я, не одержав їх під особистий підпис з пред`явленням документу, який посвідчує його особу у відділенні Укрпошта.
Позивач також зазначає, що у податковому повідомленні-рішенні зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), штрафних фінансових санкцій та пені (розрахунок пені додається у разі складання податкових повідомлень-рішень за формами «Р» (крім пені відповідно до статті 129 Кодексу), «Д» та «С»).
Аналогічні норми закону кореспондуються у статті 58 Податкового Кодексу України, зокрема у підп. 58.1.1 пункту 58.1. зазначеної статті.
Вказує, що розмежовані різні види будівель і в рішенні органу місцевого самоврядування, яким затверджено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на 2021 та 2022 рік, відповідно рішення Кам`янської міської ради від 02.11.2018 року № 1223-29/VII «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті».
Таким чином, позивач вважає, що відомості внесені відповідачем до оскаржуваних позивачем ППР щодо предмету оподаткування суперечить діючому законодавству України.
Враховуючи наведене, позивач вказує, що відповідач діяв у супереч полоджень чинного законодаства чим порушив права позивача, як платника податків.
Вважає, що ППР є не узгодженими платником податків, отже не є податковим боргом за 2021 та 2022 року.
Таким чином, посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою про скасування вказаних ППР.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, у відзиві на позовну заяву зазначив про те, що за даними інформаційної системи ДПС України, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 перебуває на обліку в Кам`янській ДПІ ГУ ДПС як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт нерухомості:
- комплекс виробничих будівель загальною площею 5521,7 кв.м по АДРЕСА_1 .
Право власності зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 29.01.2021р. №40408668.
До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.01.2023 року внесено відомості про зміни розміру частки 1/1 на 7/10.
Враховуючи наведені обставини, податковим органом до суду було надано розрахунок податкових повідомлень-рішень.
Так, відповідач вказує, що рішенням Кам`янської міської ради від 02.11.2018 №1223-29/VІІ «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті», на 2021-2022 роки встановлено ставку податку на нерухоме майно для об`єктів нежитлової нерухомості (комплекс) в розмірі 0,3% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 м2 бази оподаткування.
Згідно пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, контролюючим органом, було сформовано та направлено ОСОБА_1 податкові повідомлення - рішення про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:
Згідно до рекомендованого повідомлення поштове відправлення повернуто без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Щодо змісту розрахунків податкових повідомлень-рішень, де визначено податкові зобов`язання ОСОБА_2 , але не зазначено адреси нерухомого об`єкту, зазначають про таке.
Розрахунок податку па нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки здійснюється автоматизованою системою АІС «Податковий блок», система працює так, що у колонці «Адреса об`єкта» автоматично заповнюється поле «Неможливо визначити адресу».
Однак, вказують, що окрім цього вказаний розрахунок містить таку інформацію: код ДПІ; код території об`єкта (КОАТУУ); тип об`єкта; дата державної реєстрації права власності; дата державної реєстрації припинення права власності; період володіння; загальна площа об`єкта; розмір частки у праві власності; ставка податку та т. інше.
Так, розглядаючи всю інформацію, в сукупності, яка міститься у розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зрозуміло про який об`єкт оподаткування йде мова та яка податкова ставка застосована до цього об`єкту.
Крім того вказують, що розрахунки за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями за податком на нерухоме майно були надіслані з податковими повідомленнями - рішеннями позивачу у вигляді зведених таблиць.
Керуючись п.п.266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПКУ громадянину ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та сформовані податкові повідомлення-рішення форми «Ф» з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які надіслано засобами поштового зв`язку «Укрпошта» рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків, а саме:
Згідно п.п. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПКУ податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
З урахуванням положень ст. 56 Податкового кодексу України, у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 у встановлені строки сум грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, вони набули статусу податкового боргу.
У зв`язку з несплатою податкових зобов`язань за 2019 - 2022 роки, в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 станом на 04.10.2023 року за кодом бюджетної класифікації 18010300 (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості) обліковуються податковий борг.
З урахуванням вимог ст.ст. 56, 57 ПКУ, у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу.
Таким чином, враховуючи наведене вище, вважають, що податкові повідомлення рішення є узгодженими, судові справ щодо оскарження ППР відсутні:
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на обліку Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як платник податків.
29 січня 2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №40408668 зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна на підставі договору про поділ майнового комплексу, що є у спільній частковій власності від 27.07.2020р. посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Красношликом В.В. за №704, наказу № 50 А вид. 05.10.2020 р. Управління містобудування та архітектури КМР, розпорядження КМР № 416-р вид. 08.12.2020 р. Кам`янською міською радою.
Інших об`єктів нежитлової нерухомості належних на праві власності за ОСОБА_1 не зареєстровано, що підтверджується інформаційною довідкою №349887396 від 11.10.2023 року.
Рішенням Кам`янської міської ради від 02.11.2018 року №1223-29/VІІ «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті», на 2021-2022 роки встановлено ставку податку на нерухоме майно для об`єктів нежитлової нерухомості (комплекс) в розмірі 0,3% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 м2 бази оподаткування.

Згідно п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст.266 Податкового кодексу України, на підставі наявної інформації в базах даних ДПС України, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було проведено нарахування позивачу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010300) за 2021 рік та за 2022 рік, зокрема сформовано податкові повідомлення-рішення від 08.06.2022 року № 0-0403 на суму 99 390,60 грн. за 2021 рік та ППР від 16.03.2023 року № 0-0403 на суму 107673,15 грн. за 2022 рік.

Позивач у позові зазначає, про те, що за 2021 та 2022 рік не отримував від податкового органу податкових повідомлень-рішень за зобов`язанням податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

У зв`язку із наведеним, 30.09.2023 року за вих. 954 адвокатом Чупилкою Ю.С., яка діяла в інтересів позивача, направлено запит до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, розглянувши який відповідач надав лист № 37514/5/04-36-13-09-10 від 06.10.2023р., яким повідомив про наявність податкового боргу за вищезазначеним податковим зобов`язанням в загальному розмірі 362 604,41 грн. 00 коп., який виник на підставі сформованих та направлених ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень:

за 2019 рік - 79129,79 грн. (термін сплати 09.08.2020р.);

за 2020 рік- 76410,87 грн. (термін сплати 07.06.2021р.);

за 2021 рік- 99 390,60 грн. (термін сплати 09.09.2022р.);

за 2022 рік- 107673,15 грн. (термін сплати 04.07.2023).

Таким чином, за позивачем обліковується сума податкового боргу за 2019 рік - 79129,79 грн. та за 2020 рік - 76410,87 грн., що складає 155 540,66 гривень.

У подальшому, позивачем, через свого представника, були здійснені запити до контролюючого органу щодо видачі податкових повідомлень-рішень за зобов`язанням податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2021 та 2022 роки, на що відповідач повідомив, що сформував та направив платнику податків за цей період спірні ППР, зокрема від 08.06.2022 року №0-0403 на суму 99 390,60 грн. за 2021 рік та ППР від 16.03.2023 року № 0-0403 на суму 107673,15 грн. за 2022 рік.

Не погодившись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Пунктом 6.3 статті 6 ПК України визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Статтею 265 ПК України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Порядок нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Судом встановлено, що за даними інформаційної системи ДПС України, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Кам`янській ДПІ ГУ ДПС як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт нерухомості:

- комплекс виробничих будівель загальною площею 5521,7 кв.м по АДРЕСА_1 .

Право власності зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 29.01.2021 року №40408668.

До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.01.2023 року було внесено відомості про зміни розміру частки 1/1 на 7/10.

Отже, згідно матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 є власником комплексу виробничих будівель загальною площею 5521,7 кв.м., розташованих за адресою Дніпропетровська область м.Кам`янське (м. Дніпродзержинськ до перейменування) АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 104), який складаються з: - літ. А-3 будівля для ремонту великовантажних машин з приміщеннями для обслуговування автомашин та побутовими приміщеннями площею 2993,9 кв.м.; - літ. Ж-2 будівля технічного обслуговування машин площею 1126,8 кв.м.; - літ. З-1 трансформаторна підстанція площею 60,7 кв.м.; - літ. І-1 будівля складських приміщень площею 732,8 кв.м.; - літ. К-2 виробнича диспетчерська площею 119,7 кв.м.; - літ. М-1 вбиральня площею 13,9 кв.м.; - літ. О-1 фекальна насосна площею 20,2 кв.м; - літ. У-1 навіс; - літ. Ч-1 газвузол площею 9,8 кв.м; - літ. Ф-1 гараж для легкових автомобілів площею 431,2 кв.м; - літ. Ш-1 склад для зберігання кислоти площею 12,7 кв.м; - № 4 огорожа.

Рішенням Кам`янської міської ради від 02.11.2018 року №1223-29/VІІ «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті», на 2021-2022 роки встановлено ставку податку на нерухоме майно для об`єктів нежитлової нерухомості (комплекс) в розмірі 0,3% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 м2 бази оподаткування.

На підставі вказаної інформації контролюючим органом було сформовано спірні податкові повідомлення-рішення.

Позивач заперечення проти самого розміру нарахованого податку не надає, проте, посилається лише на те, що відомості внесені відповідачем до оскаржуваних позивачем ППР щодо предмету оподаткування суперечить діючому законодавству України.

Слід вказати, що згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року, яке набрало законної сили 28.07.2022 року, по справі №160/18372/21 у задоволенні первісної позовної заяви Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу 155 540,66 грн. було відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкову вимогу форми «Ф» від 24.03.2021 року № 72762-13/403 у сумі 79 129,79 грн. та рішення про опис майна у податкову заставу № 72762-13/403 від 24.03.2021 року за підписом керівника ГУ ДПС у Дніпропетровській області Наталії Тесленко.

Згідно цього рішення від 15.06.2022 року, судом під час розгляду справи, було встановлено, що сума грошового зобов`язання у сумі 155540,66 грн., яка виникла у зв`язку з несплатою грошових зобов`язань, донарахованих контролюючим органом на підставі таких податкових повідомлень - рішень: №0-0403 від 27.05.2020р. термін сплати 09.08.2020р. в розмірі 53 952,13 грн.; № 0-0403 від 27.05.2020р. термін сплати 09.08.2020р. в розмірі 25177,66 грн.; №0-0403 від 05.04.2021р. термін сплати 07.06.2021р. в розмірі 25442,92 грн.; № 0-0403 від 05.04.2021 термін сплати 07.06.2021р. в розмірі 11 873,36 грн.; № 0-0403 від 05.04.2021р. термін сплати 07.06.2021р. в розмірі 30 662,42 грн.; № 0-0403 від 05.04.2021р. термін сплати 07.06.2021р. в розмірі 8432,17 грн. не є податковим боргом.

Відповідно до ч.4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, дослідивши докази по справі, судом встановлено, що під час розгляду справи №160/18372/21, суд дійшов до висновку, що сума грошового зобов`язання у сумі 155540,66 грн., яка виникла у зв`язку з несплатою грошових зобов`язань, донарахованих контролюючим органом на підставі наступних податкових повідомлень - рішень: № 0-0403 від 27.05.2020р. термін сплати 09.08.2020р. в розмірі 53 952,13 грн.; № 0-0403 від 27.05.2020р. термін сплати 09.08.2020р. в розмірі 25177,66 грн.; №0-0403 від 05.04.2021р. термін сплати 07.06.2021р. в розмірі 25 442,92 грн.; № 0-0403 від 05.04.2021р. термін сплати 07.06.2021р. в розмірі 11873,36 грн.; №0-0403 від 05.04.2021р. термін сплати 07.06.2021р. в розмірі 30662,42 грн.; № 0-0403 від 05.04.2021р. термін сплати 07.06.2021 в розмірі 8 432,17 грн. не є податковим боргом.

Таким чином, посилання відповідача у відзиві про те, що податкові повідомлення рішення є узгодженими, судові справ щодо оскарження ППР відсутні: від 27.05.2020р. №0-0403 на суму 53 952,13 грн. за 2019 рік; від 27.05.2020р. №0-0403 на суму 25 177,66 грн. за 2019 рік; від 05.04.2021р. № 0-0403 на суму 25 442,92 грн. за 2020 рік; від 05.04.2021р. № 0-0403 на суму 11 873,36 грн. за 2020 рік; від 05.04.2021р.№ 0-0403 на суму 30 662,42 грн. за 2020 рік; від 05.04.2021р. №0-0403 на суму 8 432,17 грн. за 2020 рік спростовуються висновками наведеними у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року, яке набрало законної сили 28.07.2022 року, по справі №160/18372/21.

Також суд зазначає, як вже зазначалось вище, податкова вимога форми «Ф» від 24.03.2021 року № 72762-13/403 у сумі 79 129,79 грн., на підставі якої було винесено податковим органом спірні ППР, було скасовано рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 року, яке набрало законної сили, у справі №160/28.07.2022 року.

Таким чином, слід дійти до висновку, суму податкового боргу між учасниками справи узгоджено не було.

Отже, грошове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021-2022 роки, яке на думку відповідача, виникло в зв`язку з несплатою позивача вищезазначених податкових повідомлень-рішень, не є податковим боргом, оскільки не є узгодженим платником податку.

Окрім того, слід вказати, що відповідно до підпункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до статті 41 Податкового кодексу контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, є органи доходів і зборів.

Порядок листування платників податків та контролюючих органів визначений статтею 42 Податкового кодексу.

Як визначено пунктом 42.1. цієї статті, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Згідно з пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата ( пункт 42.3.статті 42).

Відповідно до пункту 42.5. статі 42 Податкового кодексу у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Пунктом 45.1 статті 45 Податкового кодексу обов`язок платника податків - фізичної особи визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Пунктом 58.1. статті 58 Податкового кодексу встановлено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено передбачені цим пунктом факти.

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно із пунктом 2 розділу ІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів № 610 від 30.06.2017 (далі - Порядок № 610), податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму узгодженого грошового зобов`язання.

Відповідно до абзацу 4 пункту 7 розділу 4 Порядку № 610 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному абзацом третім пункту 6 цього розділу.

Як було встановлено судом під час розгляду цієї справи, за 2021 та 2022 рік позивач не отримував від податкового органу податкових повідомлень-рішень за зобов`язанням податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Вказане також не спростовано відповідачем під час розгляду справи.

У зв`язку із наведеним, 30.09.2023 року за вих. 954 адвокатом Чупилкою Ю.С., яка діяла в інтересів позивача, в порядку статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», було направлено запит до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, розглянувши який відповідач надав лист № 37514/5/04-36-13-09-10 від 06.10.2023, яким повідомив про наявність податкового боргу за вищезазначеним податковим зобов`язанням в загальному розмірі 362 604,41 грн. 00 коп., який виник на підставі сформованих та направлених ОСОБА_1 податкових повідомлень-рішень : - за 2019 рік- 79129,79 грн. (термін сплати 09.08.2020); - за 2020 рік- 76410,87 грн. (термін сплати 07.06.2021); - за 2021 рік- 99 390,60 грн. (термін сплати 09.09.2022); - за 2022 рік - 107673,15 грн. (термін сплати 04.07.2023 року).

Представником позивача були запитані у контролюючого органу податкові повідомлення-рішення за зобов`язанням податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2021 та 2022 роки, на що відповідач повідомив, що сформував та направив платнику податків за цей період наступні ППР: - ППР від 08.06.2022 № 0-0403 на суму 99 390,60 грн. за 2021 рік; - ППР від 16.03.2023 № 0-0403 на суму 107673,15 грн. за 2022 рік; Запитувані ППР не були надані контролюючим органом на запит адвоката, натомість були надані копії Корінців ППР форми «Ф» № 0-0403 від 08.06.2022, №0-0403 від 16.03.2023 та копії поштових конвертів та рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення ідентифікатор № 516 (за 2021 рік), № 515 (за 2022 рік), які не були вручені адресату ОСОБА_1 та повернуті відповідачу з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Факт неотримання позивачем ППР від 08.06.2022 № 0-0403 на суму 99 390,60 грн. за 2021 рік; ППР від 16.03.2023 № 0-0403 на суму 107673,15 грн. за 2022 рік підтверджений самим контролюючим органом у листі №37514/5/04- 36-13-09-10 від 06.10.2023 за підписом заступника керівника ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Тобто, у даному випадку суд вважає, що ОСОБА_1 , як адресат, не був повідомлений про надходження зазначених поштових відправлень на його ім`я, не одержав їх під особистий підпис з пред`явленням документу, який посвідчує його особу у відділенні ДП Укрпошта.

Вказані обставини також не спростовані відповідачем під час розгляду справи.

Суд зазначає, що за приписами п.п. 56.1, 56.2 ст. 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно з абз. 1 п. 56.3, ст. 56 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Згідно з п. 56.15 ст. 56 ПК України скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Відповідно до абз. 4 п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 57.3 ст. 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до підп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Суд зазначає, що стягненню підлягає тільки узгоджений податковий борг.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що позивач довів необґрунтованість оскаржуваних рішень, що у свою чергу є підставою для визнання останніх протиправними та скасування та задоволення позову у повному обсязі.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування ППР.

Щодо розподілу судових витрат, зокрема судового збору.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2070,64 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування ППР - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.06.2022 року №0-0403 на суму 99390,60 грн. за 2021 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 16.03.2023 року №0-0403 на суму 107673,15 грн. за 2022 рік.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 2070,64 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 19.12.2023 року.

Суддя В.В. Ільков