Справа № 580/9616/23
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року справа № 580/9616/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Приватного підприємства Медіт-Сервіс до Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Приватне підприємство Медіт-Сервіс (далі підприємство, позивач) подало позов до Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відділ, відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 03.10.2023 № 031652 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірною постановою відповідач застосував до позивача адміністративно-господарський штраф за відсутність на момент перевірки квитково-касового листа. Позивач вважає спірну постанову протиправною та зазначає, що книга обліку розрахункових операцій № завжди знаходиться у водія разом з квитково-касовим листом, що підтверджується записом в квитково-касовому листі від 15.08.2023 № 633377, підзвітна особа ОСОБА_1 , марка автобуса Богдан, номерний знак НОМЕР_1 . Крім того, звертає увагу, що квитково-облікові листи як форма звітності на підприємствах транспорту при перевезенні пасажирів, введені в дію наказом Міністерства транспорту України Про затвердження форм квитково-облікових листів від 23.04.1996 № 133. Але даний наказ у Міністерстві юстиції не зареєстрований, тобто носить відомчий характер, внаслідок чого його положення розповсюджуються тільки на територіально-виробничі об`єднання автотранспорту. Він розроблений відповідно до Закону України № 265/95-ВР від 06.07.1995 і в ньому вказано, що форма звітності у вигляді квитково-облікових листів відповідає вимогам наказу Міністерства економіки від 10.01.1995 № 1. Але вказані Закон та наказ Міністерства економіки в даний час втратили свою юридичну силу, так як Закон України № 265/95-ВР від 06.07.1995 викладений у редакції Закону України № 227/96-ВР, а наказ Міністерства економіки № 1 від 10.01.1995 анульований наказом Міністерства фінансів та Міністерства статистики України від 25.02.1997 № 48/53 Про затвердження Форми товарно-касової книги та Порядку реєстрації та ведення товарно-касової книги при розрахунках готівкою у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Представник позивача вказав, що квитково-облікові листи можуть використовуватись тільки на підприємствах Міністерства транспорту, а приписи статті 39 Закону вважає нечіткими, неузгодженими і непередбачуваними у застосуванні, адже допускають декілька варіантів юридично значимої поведінки суб`єктів правовідносин та множинне розуміння їх обов`язків, що є порушенням принципу правової визначеності, у зв`язку із чим вважає відсутніми підстави для застосовування до позивача спірного штрафу, оскільки форма та порядок ведення зазначеного документу не передбачені чинним законодавством.

Ухвалою від 19.10.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

09.11.2023 представниця відповідача надала суду відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову, зазначила, що позивач до позовної заяви подав копію квитково-касового листа серії БАЙ № 633377 від 15.08.2023 (дата співпадає з датою перевірки). Отже, автомобільний перевізник використовує квитково-касові листи, але на момент перевірки даний документ був відсутній у водія, що підтверджується актом № 030709 від 15.08.2022 та не заперечується водієм на момент перевірки. У даному випадку, на місці перевірки за наданими водієм транспортного засобу матеріалами та відомостями складено Акт № 030709 від 15.08.2023, який є носієм доказової інформації (доказової бази), та встановлено, що на момент перевірки, у водія ОСОБА_1 відсутній квитково-касовий лист. Акт проведення перевірки на додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт складався в присутності водія. Звернула увагу, що водій позивача, у разі наявності у нього квитково-касового листа, мав можливість викласти свої заперечення у акті із зазначенням цієї обставини, проте будь-яких зауважень не зазначив, а навпаки в поясненнях про причини порушення власноручно написав квитково-касовий лист закінчився. Надання позивачем до суду таких документів не спростовує того факту, що на момент проведення перевірки у водія вони були відсутні, що має наслідком відповідальність згідно ст. 60 Закону № 2344-ІІІ. Крім того, зазначила, що спеціальний закон, який регулює спірні правовідносини є Закон № 2344-ІІІ, який було прийнято пізніше ніж наведене роз`яснення ДІІС України, яке не відноситься до законодавства України. Також зауважила, що виявлене 15.08.2023 відносно позивача порушення не стосується невідповідності типової форми квитково-касового листка (тобто неоформления (незаповнення) його належним чином. Порушенням, у зв`язку з внесенням змін до статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт, є взагалі відсутність під час здійснення перевірки такого обов`язкового, визначеного статтею 39 Закону № 2344-ІІІ документу, як квитково-касовий лист, оформленого в довільній формі, оскільки на законодавчому рівні його форма не затверджена.

17.11.2023 представник позивача подав відповідь на відзив у якій зазначив, що відповідно до копії книги обліку розрахункових операцій, квитково-касовий лист був заповнений, оскільки водії без них не допускаються до роботи. Наказом Міністерства транспорту України від 31.05.2000 № 279 затверджено Інструкцію про порядок обліку бланків квитків на проїзд автомобільним транспортом та готівки, отриманої від перевезень пасажирів і багажу, додатком № 13 до якої затверджено форму квитково-касового листа. Згідно із наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25 травня 2006 року № 503 наказ № 279 втратив чинність, у зв`язку із чим вважає, що вимога статті 39 Закону України Про автомобільний транспорт щодо наявності у водія автобусу квитково-касового листа, під час здійснення регулярного пасажирського перевезення, за відсутності законодавчо визначених вимог до форми квитково-касового листа та порядку його заповнення, не може бути застосована в цьому випадку. Представник позивача вказує, що оскільки питання відсутності на законодавчому рівні затвердження форми квитково-касового листа та порядку його ведення не вирішено, положення статті 39 Закону України Про автомобільний транспорт в частині зобов`язання водія мати квитково-касовий лист суперечать загальним принципам правової визначеності. Зазначив також, що квитково-касовий лист не включений до переліку документів, за відсутності яких на момент проведення перевірки настає відповідальність передбачена статтею 60 Закону України Про автомобільний транспорт.

20.11.2023 представниця відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому вказала, що стаття 39 Закону № 2344-ІІІ стосовно обов`язкової наявності у водія для регулярних пасажирських перевезень квитково-касового листа є чинною і обов`язковою до виконання. Таким чином, включення квитково-касового листа у перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, накладає відповідний обов`язок щодо його наявності та пред`явлення на момент перевірки працівнику Укртрансбезпеки. Також зазначила, що перелік документів, наявність яких перевіряється посадовими особами трансбезпеки, що розміщений на сайті Укртрансбезпеки не є вичерпним та містить лише інформаційний характер.

Ухвалою від 20.11.2023 суд залучив до участі у справі в якості співвідповідача Державну службу України з безпеки на транспорті.

29.11.2023 представниця Державної служби України з безпеки на транспорті подала до суду відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві відповідача-1.

06.12.2023 представник позивача подав відповідь на відзив відповідача-2 у якій зазначив доводи, аналогічні відповіді на відзив від 17.11.2023.

11.12.2023 представниця відповідача-2 подала до суду заперечення на відповідь на відзив, зазначивши доводи, аналогічні до заперечення на відповідь на відзив від 20.11.2023.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що на підставі направлення на рейдову перевірку від 10.08.2023 № 012963 посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За наслідками перевірки складено Акт від 15.08.2023 № 030709, в якому зафіксовано, що 15.08.2023 о 12 год. 05 хв. у м. Черкаси, вул. Мендєлєєва, 7 ПП Медіт-Сервіс за допомогою водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки Богдан д/н НОМЕР_2 , здійснювало регулярні пасажирські перевезення за маршрутом № 6: Новий автовокзал Обласна лікарня, без визначених ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт документів, а саме: у водія на момент проведення перевірки відсутній квитково-касовий лист.

Водій з актом ознайомився, про що свідчить особистий підпис та у графі пояснення про причини порушення зазначив квитково-касовий лист закінчився.

За вказане порушення постановою відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 03.10.2023 № 031652 до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17000,00 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до абз. 2 ст. 19 Конституції України державні органи, органи місцевого самоврядування та їх службові і посадові особи зобов`язані діяти виключно в межах та спосіб, визначені законом.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України Про автомобільний транспорт від 05.04.2001 № 2344-III (далі Закон № 2344-III).

Статтею 1 Закону № 2344-III, визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Частиною четвертою статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно зі статтею 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

В силу статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства, забезпечувати безпеку дорожнього руху.

Відповідно до статті 39 Закону № 2344-ІІІ (у редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 затверджений Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі Порядок № 1567), згідно якого державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

За змістом п. 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно з п. 15 Порядку № 1567 здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, під час проведення рейдової перевірки перевіряється: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до п. 20 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (п. 21 Порядку).

Аналіз вказаних положень вказує на обов`язок водія автобуса мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, зокрема квитково-касовий лист.

Згідно Акту перевірки від 15.08.2023 № 030709 посадові особи відповідача встановили відсутність у водія на момент перевірки квитково-касового листа.

У обґрунтування протиправності спірної постанови позивач зазначає, що книга обліку розрахункових операцій № завжди знаходиться у водія разом з квитково-касовим листом, що підтверджується записом в квитково-касовому листі від 15.08.2023 № 633377 (а.с.25).

Надавши оцінку вказаним посиланням, суд врахував, що Акт перевірки від 15.08.2023 № 030709 складався на місці перевірки в присутності водія, про що свідчить відмітка водія про ознайомлення. Водій будь-яких заперечень щодо суті порушення не надав, натомість в графі про причини порушення особисто зазначив квитково-касовий лист закінчився.

Аналіз встановлених обставин вказує на те, що на момент перевірки квитково-касовий лист був відсутній у водія.

Суд зазначає, що наданий позивачем до позову квитково-касовий лист від 15.08.2023 № 633377 (а.с. 25) не може слугувати доказом його наявності у водія під час перевірки 15.08.2023. Натомість надання позивачем документу до позову жодним чином не спростовує та не змінює встановлених на місці події фактичних обставин, зафіксованих в Акті перевірки. Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували наявність у водія ОСОБА_1 квитково-касового листа від 15.08.2023 № 633377 на момент здійснення перевірки.

При цьому слід зазначити, що передбачена ст. 60 Закону № 2344-ІІІ відповідальність пов`язана саме із обставиною відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону.

Посилання позивача на лист ДПС України № 8080/7/23-303 від 05.07.1999 про надання роз`яснень щодо застосування квитково-облікових листів на пасажирському транспорті № 8080/7/23-303 від 05.07.199, суд вважає не обґрунтованим, оскільки лист не є нормативно-правовим актом, носить лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер. Суд також врахував, що вказане роз`яснення стосувалося квитково-облікових листів та сфери податкового законодавства в той час, як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно позивача винесена за відсутність квитково-касового листа, наявність якого передбачена ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт, яким є спеціальним нормативно-правовим актом у спірних правовідносинах.

Щодо доводів позивача про відсутність законодавчо встановленої форми квитково-касового листа та порядку його ведення суд зазначає, що виявлене 15.08.2023 відносно позивача порушення не стосується форми чи порядку ведення квитково-касового листа. Натомість обставиною, з якою пов`язане застосування до позивача штрафу, слугує відсутність станом на час здійснення перевірки такого обов`язкового, визначеного статтею 39 Закону № 2344-ІІІ, документу, як квитково-касовий лист. Суд зазначає, що вказані доводи позивача могли б бути прийняті судом до уваги в разі пред`явлення водієм посадовим особам відповідача квитково-касового листа та застосування відповідачем штрафу за неналежну форму чи порядок ведення квитково-касового листа.

З урахуванням зазначеного, вказані доводи позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови суд вважає необґрунтованими.

Враховуючи, що матеріалами перевірки підтверджено відсутність у водія на момент проведення перевірки квитково-касового листа, суд вважає доведеним належними доказами зміст правопорушення за яке до позивача застосовано штрафні санкції.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 157, 242 - 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач Приватне підприємство Медіт-Сервіс (18008, м. Черкаси, вул. Смілянська, 127, );

2) відповідач-1 Відділ державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті (18001, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 223);

3) відповідач-2 Державна служби України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 18.12.2023.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК