Справа № 320/695/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 грудня 2023 року м.Київ № 320/695/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І.,

при секретарі судового засідання Бойко К.В.,

за участю представника позивача - Костенка К.П.,

представника третьої особи - Сайченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у межах адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35" Поночовного Євгенія Володимировича, першого заступника начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35" Добровольського Валентина Миколайовича, за участю третьої особи Державної установи "Білоцерківська виправна колонія" №35, про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в:

В провадженні Київського окружного адміністративного суду перебувала справі №320/695/19 за позовом ОСОБА_1 до начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35" Поночовного Євгенія Володимировича, першого заступника начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35" Добровольського Валентина Миколайовича, за участю третьої особи Державної установи "Білоцерківська виправна колонія" №35, про визнання дій протиправними.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

У січні 2022 року представник позивача, адвокат Костенко В.П., звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 у цій справі шляхом скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 та задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дії з поміщення та утримання ОСОБА_1 з 09.08.2018 у Державній установі "Білоцерківська виправна колонія" (№35).

Ухвалою суду від 30.05.2023 відкрито провадження за нововиявленими обставинами у справі та призначено судове засідання.

Зі змісту заяви представника позивача про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами вбачається, що нововиявленою обставиною визначено постанову Верховного Суду від 02.12.2021 у справі №320/6723/19, якою скасовані рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до першого заступника начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія (№35)" Добровольського Валентина Миколайовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» про скасування протиправного рішення суб`єкта владних повноважень "Постанова про поміщення ув`язненого до карцеру" першого заступника начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія (№35)" Добровольського В.М. від 30.08.2019 про поміщення ув`язненого ОСОБА_1 до карцеру. За твердженням представника заявника, Верховний Суд у зазначеній справі зробив висновок, відповідно до якого констатовано неправомірність застосування норм Кримінально-виконавчого кодексу по відношенню до ув`язнених (пункти 83-93 постанови Верховного Суду від 02.12.2021 у справі № 320/6723/19, копія додається). Таким чином, Верховним Судом встановлено обставини неправомірного застосування по відношенню до ув`язнених норм права, які поширюють свою дію виключно на засуджених.

У червні 2023 року від представника позивача надійшло клопотання про врахування при розгляді заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2023.

Також, у серпні 2023 року від представника позивача надійшла заява про доповнення до заяви про перегляд рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 за нововиявленими обставинами. У якій представник позивача зазначив про те, що після ухвалення постанови Верховним Судом у справі 320/6723/19, суд першої інстанції своїм рішенням від 07.11.2022 задовольнив позов ОСОБА_1 та у своєму рішенні дійшов висновку про те, що за наданим відповідачем доказами щодо порядку та підстав застосування до ув`язненого ОСОБА_1 заходу стягнення у вигляді поміщення ув`язненого до карцеру на три доби, спірний вид дисциплінарного стягнення вчинений з порушенням положень Закону № 3352-ХІІ та Правил № 1769/5, позивачу не було належним чином вручено повідомлення про проведення засідання дисциплінарної комісії, не дотримано право останнього на захист, присутність адвоката під час розгляду матеріалів перевірки, забезпечення доступу до юридичної літератури, відповідачем не було прийнято до уваги статус позивача «ув`язнений», а не «засуджений», необґрунтовано застосовано положення КВК України, що є порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ч. 2 ст. 19, 59, 62 Конституції України, Закону України «Про попереднє ув`язнення», Правил №1769/5. У справі №320/6723/19 Верховний Суд чітко розмежував поняття «засуджений» та «ув`язнений» і констатував, що визначена КВК України процедура застосування заходів стягнення не поширює свою дію на ув`язнених. При цьому, порушення норм матеріального права проявилося у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню, а саме КВК України, та не застосуванні нормативно-правових актів, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин (п.90, 91, 92, 93 постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02.12.21 у справі № 320/6723/19). Представник позивача стверджує, що до позивача застосована процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності і, відповідно, продемонстровано ставлення, як до засудженого, що є незаконним. Так, «Повідомлення» відповідача містить двічі посилання на ст.135 КВК України. Більше того, складена адміністрацією виправної колонії «Заява» також містить посилання на ст.135 КВК України. Саме представниками адміністрації виправної колонії неправомірно застосували норми ст.135 КВК України, чим порушено правила процедури у дисциплінарній справі, наслідком чого є ухвалення незаконного рішення про поміщення позивача до так званого «карцера» у справі №320/6723/19, тобто, продемонстровано ставлення до позивача як до засудженого, а не як до обвинуваченого (підсудного, ув`язненого). На думку представника позивача обставини, встановлені судом у справі №320/6723/19, оцінка доказів на їх підтвердження та спростування, також доводять наявність нововиявлених обставин у розумінні ст.361 КАС України і слугують підставою для скасування рішення від 09 жовтня 2019 року.

Відповідачі не скористалися своїм правом щодо подання відзиву на заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, заяв/клопотань суду не направлено.

Третя особа, Державна установа "Білоцерківська виправна колонія (№35)", надіслала відповідь на заяву представника позивача про доповнення до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. У своїй відповіді представник третьої особи зазначив про те, що юридичні факти по справі №320/6723/19 не мають відношення до предмету позову по справі 320/695/19 та не можуть бути визнані, як нововиявлені обставини у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС України, так як в справі № 320/6723/19 предмет позову стосується порядку застосування заходів стягнення щодо ув`язненого. А в справі № 320/695/19 предмет позову стосується дій з поміщення ув`язненого до дільниці слідчого ізолятору при Державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)». Також, у відповіді зазначено про те, що згідно Закону України «Про попереднє ув`язнення» ув`язнених працівників правоохоронних органів заборонено утримувати з іншими ув`язненими, які не мають такого статусу. Так як ОСОБА_1 являвся працівником органів внутрішніх справ, тож на виконання ч.1, ч.8, ст. 8 Закону України «Про попереднє ув`язнення», Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України № 460/5 від 18.03.2013, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин та діючих Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України №1769/5 від 14.06.2019, ув`язнений ОСОБА_1 утримувався в одиночній камері №1 дільниці слідчого ізолятора при державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№35)». Камера, в якій перебував ув`язнений мала площу 13,7 м2, при врахуванні того факту, що відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» норма площі в камері для однієї взятої під варту особи становить 2,5 м2. Тобто право ув`язненого на особистий простір не було порушено. На підставі викладеного представник ДУ "Білоцерківська виправна колонія (№35)" просив у задоволенні заяви представника позивача відмовити.

У судовому засіданні представник позивача, адвокат Костенко В.П., підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, з заявами, клопотаннями про відкладення розгляду заяви, розгляд заяви за їх відсутністю не зверталися.

Представник третьої особи Сайченко О.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви представника позивача про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, наголошувала на тому, що обставини, викладені представником позивача, не є нововиявленими у розумінні ст. 361 КАС України, рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 ухвалено без порушень норм процесуального та матеріального права, за наслідком апеляційного та касаційного перегляду залишено без змін. Крім того, відповідачами не порушувалися права позивача на особистий простір.

Вирішуючи заяву представника позивача про перегляд рішення суду, за нововиявленим обставинами суд враховує таке.

Відповідно до статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами (частина перша).

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої).

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (пункти 1, 2 частини четвертої).

Надаючи тлумачення наведеним нормам, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.09.2022 справа №9901/400/20 висловила правову позицію про те, що в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та/або необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду про неї дані. Перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставин, про існування яких стало відомо після ухвалення судового рішення, для досягнення істини у справі.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є важливою гарантією захисту прав і свобод людини, зокрема, у сфері адміністративного судочинства. Перегляд судових рішень, які набрали законної сили, є додатковим засобом забезпечення законності судового рішення і механізмом захисту прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб і забезпечення справедливого та ефективного здійснення правосуддя.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не були та не могли бути відомі ні заявникові, ні суду, ні іншим учасникам адміністративного процесу; істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини необхідно відрізняти від нових обставин, що виникли після вирішення справи та ще не існували на час її розгляду, а також від обставин, що зазнали змін після ухвалення судом рішення. Їх виявлення не може бути підставою для перегляду судового рішення.

Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справи. Не вважається нововиявленою обставиною зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Також не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, які встановлюються на підставі доказів, що не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Водночас необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

З урахуванням наведеного перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин, тому першочерговим обов`язком суду є встановлення відсутності або наявності нововиявлених обставин.

Як вже зазначалося судом, до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія № 35» Поночовного Євгенія Володимировича, Першого заступника начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія № 35» Добровольського Валентина Миколайовича, третя особа - Державна установа «Білоцерківська виправна колонія № 35», в якому просив визнати протиправними дії з поміщення та утримання ОСОБА_1 з 09.06.2018 у Державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35».

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що дії відповідачів щодо поміщення та утримання позивача у Білоцерківській виправній колонії № 35 є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Наголошено, що на момент переміщення ув`язненого ОСОБА_1 з Державної установи "Київський слідчий ізолятор" до Державної установи "Білоцерківська виправна колонія № 35", останній не мав статусу засудженого, адже вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07.04.2017 у справі №756/16332/15, яким позивача визнано винним у вчиненні частини інкримінованих злочинів, не набрав законної сили. На підставі наведеного, представник позивача переконаний, що єдиною установою для законного утримання ОСОБА_1 станом на 09.08.2018, був слідчий ізолятор Державної кримінально-виконавчої служби України. При цьому, у позовній заяві стверджується, що у відповідності до приписів Кримінально-виконавчого кодексу України, Білоцерківська виправна колонія № 35, є кримінально-виконавчою установою, яка виконує покарання у виді позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, та не може вважатись установою для тримання осіб, щодо яких обрано відповідний запобіжний захід або застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт (слідчим ізолятором).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , Київський окружний адміністративний суд у своєму рішенні від 09.10.2019 виходив з того, що згідно наказу Міністерства юстиції України від 15.02.2017 №406/5, яким затверджено "Перелік найменувань органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів і навчальних закладів, що належать до сфери управління Державної кримінально-виконавчої служби України", при Державній установі "Білоцерківська виправна колонія №35" було створено дільницю слідчого ізолятору (а.с. 29-31).

При цьому, згідно наряду від 08.08.2018 № 2.3-7817 про направлення ув`язнених осіб з ДУ «Київський слідчий ізолятор» до дільниці слідчого ізолятора при Державній установі «Білоцерківська ВК (№35)»: ув`язненого ОСОБА_1 направлено до дільниці слідчого ізолятора при Державній установі "Білоцерківська ВК (№35)".

За таких обставин, суд констатує, що відповідно до вимог пункту 4.2. Глави ІІ "Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України", затверджених наказом Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013, позивача переведено із ДУ «Київський слідчий ізолятор» до дільниці слідчого ізолятора при Державній установі «Білоцерківська ВК (№35)», тобто з 09.08.2018 ОСОБА_1 утримувався у дільниці слідчого ізолятора при ДУ «Білоцерківська ВК (№35)», що ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що 15.08.2018 слідчим суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, за результатами розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» уточнюючої заяви адвоката Костенка Вадима Павловича в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1 про незаконне перебування у місцях позбавлення волі та негайне звільнення, прийнято ухвалу у справі № 357/9368/18, якою уточнюючу заяву задоволено частково, зобов`язано начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» забезпечити невідкладне судово-медичне обстеження обвинуваченого ОСОБА_1 та доручено начальнику Шевченківського районного відділу поліції м. Києва провести дослідження фактів, викладених в заяві адвоката Костенка Вадима Павловича в інтересах обвинуваченого від 13.08.2018, в іншій частині уточнюючої заяви відмовлено.

У відповідності до змісту зазначеної ухвали слідчого судді, визнано законним переведення обвинуваченого ОСОБА_1 09.08.2018 до слідчого ізолятора при державній установі "Білоцерківська ВК (№35)" (а.с. 33-36). Зазначена ухвала суду набрала законної сили 22.08.2018.

Рішення суду було оскаржено позивачем до апеляційної інстанції та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 залишено без змін.

У постанові суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що згідно наказу Міністерства юстиції України від 15.02.2017 №406/5, яким затверджено "Перелік найменувань органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів і навчальних закладів, що належать до сфери управління Державної кримінально-виконавчої служби України", при державній установі "Білоцерківська виправна колонія №35" було створено дільницю слідчого ізолятору (т.1 а.с. 29-31). Відтак, позивача поміщено саме до слідчого ізолятора, а не до кримінально-виконавчої установи, як про це стверджує позивач, а є доводи позивача в частині протиправності дій відповідача щодо його поміщення та утримання у державній установі «Білоцерківська ВК» №35 на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, як не уповноваженого органу на прийняття таких рішень, оскільки питання правомірності постановлення такої ухвали не може бути предметом розгляду даної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 16.02.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року в справі №320/695/19 повернуто особі, яка її подала.

Суд погоджується з твердженням заявника про те, що правовий висновок Верховного Суду у справі №320/6723/19 щодо статусу позивача під час існування спірних правовідносин не як "засудженого", а - "ув`язненого", є вагомим для спірних відносин. Однак ця обставина не може вважатись нововиявленою, оскільки суд не розцінював статус позивача як "засуджений".

Як убачається з матеріалів справи, суд у своєму рішенні не застосовував до позивача норми КВК України, а керувався приписами КПК України.

З огляду на це, суд вважає необґрунтованими доводи заявника про те, що суду не була відома обставина щодо незастосування до позивача положень КВК України як до засудженого.

Щодо посилання представника позивача на те, що до позивача застосовано процедура заходів стягнення, визначена КВК України, яка не поширює свою дію на ув`язнених та про те, що повідомленні відповідача містяться постання на ст.135 КВК України, суд також не приймає до уваги, оскільки питання притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не було предметом спору у цій справі.

Натомість предметом спору у цій справі є виключно питання поміщення ув`язненого до дільниці слідчого ізолятору при державній установі "Білоцерківська виправна колонія (№35)".

Відтак, наведені представником позивача обставини не є нововиявленими обставинами та не змінюють висновку суду у рішенні у цій справі.

Крім того, нові докази (повідомлення, заяви позивача від 29.08.2019), як зазначалось вище, не можуть бути підставою для перегляду рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Також, за висновком суду, врахування рішення Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.04.2023 у справі №320/6723/19 як нововиявленої обставини призведе також до порушення вимог частини четвертої статті 361 КАС України, за якою не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. Тим більше, що вказані судові рішення постановлені щодо іншого предмету спору.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 388 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

За змістом частини першої статті 369 КАС України в разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

З урахуванням встановлених обставин, наведеного правового регулювання та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, зважаючи на висновок суду про необґрунтованість заяви представника позивача про перегляд рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 за нововиявленими обставинами, суд ухвалою відмовляє в задоволенні цієї заяви.

Суд звертає увагу на те, що у пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Желтяков проти України», заява №4994/04, пункт 43).

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, суд констатує про безпідставність та необґрунтованість заяви заявника про перегляд рішення суду від 15.02.2023 у адміністративній справі № 460/52298/22 за нововиявленими обставинами, позаяк в ході розгляду такої заяви встановлено відсутність таких обставин.

Відповідно до частини четвертої статті 368 КАС України суд за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

З огляду на викладе суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача про перегляд рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 за нововиявленими обставинами.

Керуючись статтями ст.ст.238, 361 369 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви про перегляд рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 за нововиявленими обставинами.

Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Лисенко В.І.

Повний текст ухвали виготовлено 18.12.2023.