Справа № 400/2446/22
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/2446/22
Перша інстанція: суддя Лісовська Н. В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023р. про накладення штрафу за невиконання рішення суду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2022р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ГУ ПФУ в Миколаївській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо зменшення розміру пенсії з 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення при здійсненні її перерахунку з 1.12.2019р. ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області перерахувати з 1.12.2019р., виплатити перераховане та виплачувати пенсію ОСОБА_1 у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо застосування обмежень максимального розміру пенсії при нарахуванні та виплаті з 1.12.2019р. ОСОБА_1 пенсії на підставі нової довідки від 2.08.2021р. за №22/6-4114 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за листопад 2019р., виданої Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснити з 1.12.2019р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі нової довідки від 2.08.2021р. за №22/6-4114 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за листопад 2019р., виданої Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18.05.2022р. позов задоволено частково, визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо зменшення ОСОБА_1 розміру пенсії з 90% до 70% відповідних сум грошового забезпечення при здійсненні її перерахунку з 1.12.2019р.; визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо застосування обмежень максимального розміру пенсії при нарахуванні та виплаті з 1.12.2019р. ОСОБА_1 пенсії на підставі нової довідки від 2.08.2021р. №22/6-4114 про розмір грошового забезпечення, виданої Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України; зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області перерахувати та виплатити з 1.12.2019р. пенсію ОСОБА_1 у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром, на підставі нової довідки від 2.08.2021р. за №22/6-4114 про розмір грошового забезпечення, виданої Департаментом персоналу Міністерства внутрішніх справ України, з урахуванням раніше виплачених сум.

Вказане судове рішення набрало законної сили 20.06.2022р..

На виконання рішення суду видано виконавчі листи від 20.06.2022р..

1.05.2023р. позивач звернувся із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення.

Ухвалою Миколаївського окружного ГУ ПФУ в Миколаївській області до 25.06.2023р. подати звіт про виконання судового рішення.

13.06.2023р. відповідачем подано звіт про виконання рішення суду, в якому зазначено, що на виконання рішення Головним управлінням проведено перерахунок пенсії за вислугу років. Після перерахунку розмір пенсії позивача склав 27 223,46грн, загальний розмір доплати по перерахунку за рішенням суду 298 710,72грн. Головним управлінням забезпечено виплату пенсії позивача в перерахованому розмір та внесено відомості щодо заборгованості за рішенням від 18.05.2022р., до «Реєстру судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. Черговість виплати коштів по вищезазначеному рішенню суду не настала. Отже, рішення суду від 18.05.2022р. виконується Головним управлінням відповідно до покладених судом зобов`язань та в межах повноважень, визначених чинним законодавством.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.08.2023р. не прийнято звіт про виконання рішення суду та встановлено Відповідачу новий строк виконання рішення суду до 20.09.2023 року (втретє), оскільки Відповідачем проведено перерахунок пенсії, загальна сума пенсії після перерахунку становить 32 534,74грн. однак, з моменту проведення перерахунку фактично пенсія виплачується Позивачеві в сумі 27 223,46грн.

12.09.2023р. від відповідача надійшов звіт про виконання рішення суду, де зазначено, що пенсія Позивачеві на вимогу суду перерахована, її повний обсяг становить 27 223,46грн. Проведено також індексацію повного розміру пенсії. Так, сума індексації за 2022 рік склала 3 811,28грн, за 2023 рік -1 500грн, що разом становить 32 534,74грн, але через те, що в рішенні суду, яке виконується, не зазначено, що Відповідач зобов`язаний виплачувати пенсію разом із сумою індексації, Позивачеві виплачується пенсія тільки в сумі проведеного перерахунку, без індексації, що становить 27 223,46грн.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.09.2023р. звіт ГУ ПФУ в Миколаївській області від 12.09.2023р. не прийнято як доказ виконання рішення суду.

Встановлено ГУ ПФУ в Миколаївській області новий строк для подання звіту про виконання судового рішення до 20.10.2023р. (з наданням підтверджуючих документів про виплату позивачеві пенсії в повному розмірі з урахуванням проведеної індексації пенсії позивача).

Призначено судове засідання для розгляду питання щодо прийняття звіту про виконання рішення суду на 23.10.2023р. о 10:30 год.

В подальшому, Миколаївський окружний адміністративний суд ухвалою від 20.09.2023р. наклав на начальника ГУ ПФУ в Миколаївській області ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) штраф у розмірі 53 680грн. за невиконання рішення суду по справі №400/2446/22.

Половину суми штрафу, тобто 26 840грн., стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Половину суми штрафу, тобто 26 840грн., стягнуто на користь Державного бюджету України (стягувач Державна судова адміністрація України, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ідентифікацій код 26255795).

Не погоджуючись із ухвалою суду про накладення штрафу, ГУ ПФУ в Миколаївській області подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення поданої скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, з наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про накладення штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням подання відповідачем звіту (втретє), зміст якого свідчить про невиконання рішення суду, суд вбачає підстави для накладення на керівника штрафу в сумі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спірне питання, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013р. №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012р. №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012р. №11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013р. взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00, від 20.07.2004р.) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15.05.2019р. № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 7.06.2005р., заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004р., заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009р., заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006р., заява №30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019р. №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Схожі висновки Конституційний Суд України зробив у рішеннях від 1.03.2023р. у справі №2-р(ІІ)/2023 (щодо рівноправності сторін під час судового контролю за виконанням судового рішення) та від 19.04.2023р. у справі №4-р(ІІ)/2023 (щодо особових даних у судовому рішенні).

Відповідно до частини першої, другої ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ст.14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у ст.370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23.04.2020р. у справі №560/523/19, від 1.02.2022р. у справі 420/177/20 та від 18.05.2022р. у справа №140/279/21.

Подібний підхід був застосований Верховним Судом у постанові від 26.01.2021р. у справі №611/26/17, у якій Суд зазначив, що обов`язковість судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтями 2, 14, 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

Також колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Вищенаведені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 1.02.2022р. справі №420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021р. у справі №611/26/17, від 7.02.2022р. у справі №200/3958/19-а, від 24.07.2023р. у справі №420/6671/18 та від 1.05.2023р. у справі №520/926/21.

З метою забезпечення виконання судового рішення ст.382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин першої-третьої ст.382 КАС України Суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування у зв`язку із невиконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу, відповідальну за виконання рішення суду. При цьому, для прийняття судом звіту суб`єкта владних повноважень необхідним є встановлення виконання відповідним суб`єктом судового рішення у повному обсязі та у спосіб, визначений таким рішенням.

Як вбачається із матеріалів справи, що в поданому ГУ ПФУ в Миколаївській області звіті від 12.09.2023р. останній посилається на те, що пенсія позивачу на вимогу суду перерахована, її повний обсяг становить 27 223,46грн.. Проведено також індексацію повного розміру пенсії. Так, сума індексації за 2022 рік склала 3 811,28грн., за 2023 рік -1 500грн., що разом становить 32 534,74грн., але через те, що в рішенні суду, яке виконується, не зазначено, що Відповідач зобов`язаний виплачувати пенсію разом із сумою індексації, Позивачеві виплачується пенсія тільки в сумі проведеного перерахунку, без індексації, що становить 27 223,46грн..

Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія виходить з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що факт невиконання рішення по справі №400/2446/22 встановлено ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду ід 20.09.2023р., у зв`язку із чим апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для накладення штрафу.

Що стосується посилань апелянта на те, що в рішенні суду, яке виконується, не зазначено, що Відповідач зобов`язаний виплачувати пенсію разом із сумою індексації, то апеляційний вважає таку позицію неприпустимою, та такою, що свідчить про небажання ГУ ПФУ виконувати рішення суду в частині виплати пенсії без обмеження максимального розміру. Окрім того, така поведінка ГУ ПФУ призводить до створення штучних перешкод для отримання Позивачем належних йому виплат, що порушує його конституційне право на володіння власними коштами (сумами пенсії які йому належать, та навіть нараховані органом ПФУ але безпідставно не виплачуються, утримуються), та окрім того, така поведінка ГУ ПФУ спонукає Позивача на звернення до суду за захистом своїх прав, які вже були захищені судовим рішенням.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для накладення штрафу на керівника.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 312, 316, 325 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023р про накладення штрафу за невиконання рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

Т.М. Танасогло