Справа № 740/5384/23
Суддя: Ковальова Т. Г.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/5384/23
Провадження № 2-а/740/51/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої судді - Ковальової Т.Г.,

за участі секретаря судового засідання Дьоміної Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вижницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки області, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить поновити строки для оскарження постанови №337 від 14.07.2023; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №337 від 14 липня 2023 року про накладення на нього адміністративного стягнення та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно вказаної постанови 14.07.2023 начальник Вижницького РТЦК та СП ОСОБА_2 виніс постанову №337, згідно якої він не з`явився до першого відділу Вижницького РТЦК та СП для вирішення питання щодо призову на військову службу відповідно до Указів ПУ «Про введення воєнного стану в Україні» та «Про загальну мобілізацію», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.210-1 КУпАП.

В дійсності, 12.07.2023 близько 10-30 год у селі Уст Путилі Вижницького району Чернівецької області біля знаку стоп-контроль військовими був зупинений автомобіль марки «Фольксваген Тауран» під його керуванням. В автомобілі також перебувала його дружина ОСОБА_3 та діти: ОСОБА_4 , 2001 року народження, і ОСОБА_5 , 2010 року народження. На їхню вимогу він надав документи та пояснив, куди прямує, після чого йому сказали їхати за ними до воєнкомату, де поставлять відмітку про перебування у с.Уст Путилі, після чого він буде вільним.

По приїзду у Вижницький РТЦК та СП у нього відразу забрали мобільний телефон. Він повідомив працівникам Вижницького РТЦК та СП, що перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 та має на даний час відстрочення від призову на військову службу по причині отриманої травми у результаті дорожньо-транспортної пригоди, але вони не взяли його пояснення до уваги та у примусовому порядку під наглядом військового направили на проходження комісію ВЛКК.

Під час проходження ВЛК у районній лікарні смт.Путила був відсутній лікар травматолог, у результаті чого його відправили у м.Чернівці та виписали повістку, щоб він повернувся наступного дня 13.07.2023 о 17-00 год до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13.07.2023 він звернувся до Чернівецької лікарні, де йому повідомив лікар терапевт, що необхідно надати картку хворого чи історію хвороби про описання отриманої травми. Оскільки медична картка та історія хвороби знаходилися у м.Ніжині, то лікар рекомендував йому звернутися до лікаря травматолога за місцем проживання.

Про це він повідомив у телефонному режимі ІНФОРМАЦІЯ_3 .

24.07.2023 по приїзду у м.Ніжин він відразу звернувся за місцем перебування військового обліку до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де повторно пройшов комісію ВЛК, зокрема лікаря терапевта, про що отримав довідку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 . Він не мав жодного прямого умислу в уникненні щодо призова на військову службу.

Постанову йому не вручали та не знайомили. Про існування вказаної постанови він дізнався 14.08.2023, отримавши її через поштове відділення Укрпошти, тому просить поновити йому пропущений строк для оскарження.

Зазначає, що відповідачем не доведено факту вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення. З вказаними звинуваченнями він не погоджується, оскільки правопорушення не вчиняв, копію постанови йому не вручили.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29.08.2023 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи з повідомленням сторін.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримку позову за викладених у ньому обставин.

Предствник відповідача Вижницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки області та третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи, а згідно частини другої зазначеної статті учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що начальником Вижницького РТЦК та СП Колесник С.К. 14.07.2023 складено постанову №337 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 3400 грн.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що ОСОБА_1 не з`явився до першого відділу Вижницького РТЦК та СП для вирішення питання щодо призову на військову службу відповідно до Указів ПУ «Про введення воєнного стану в Україні» та «Про загальну мобілізацію», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.210-1 КУпАп. Вказаною постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 3400 грн.

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін

Дослідивши всі докази по справі і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.

Згідно статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

У пункті 1 частини 1 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» закріплено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до частини 3 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

А відповідно до частини 5 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Стаття 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» містить положення про те, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії, зокрема:

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Видами військової служби є, зокрема: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", «Про Збройні Сили України", «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так частиною 1 ст.210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частина 1 ст. 201-1 є бланкентою (відсильною) нормою, у постанові відсутнє посилання на спеціальний закон, яким визначено відповідальність за інкриміноване адміністративне правопорушення.

Таким чином, для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до статті 210-1 КУпАП встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 постановлено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Разом з тим, у постанові не зазначено, які саме конкретні дії позивача підпадають під обставини, установлені під час розгляду справи із зазначенням нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Як зазначає у позові ОСОБА_1 , він не мав умислу в уникненні щодо призова на військову службу. При цьому позивач зазначає, що він повідомив працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 та має на даний час відстрочення від призову на військову службу по причині отриманої травми у результаті дорожньо-транспортної пригоди, але його пояснення до уваги не взяли та направили на проходження комісію ВЛКК, яку він проходив.

Відповідачем не спростовано доводів позивача про те, що він був відправлений для проходження медкомісії, яку пройшов та отримав довідку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 .

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 констатовано, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З наведеного вбачається відсутність об`єктивних і беззаперечних доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210-1 КУпАП.

Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

При цьому, судом встановлено, що відповідачем не забезпечено збирання достатніх доказів на підтвердження порушення позивачем правил користування світловими покажчиками повороту та достатні відомості про існування складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, не надано.

Відповідач не спростував обставин, на які посилається позивач, будь-яких доказів, які підтверджують правомірність прийнятого рішення, суду не надав. Суд позбавлений можливості встановити факт порушення позивачем ПДР України з урахуванням заперечень позивача з приводу цього твердження в оскаржуваній постанов та ненадання відповідачем жодного доказу на підтвердження вчинення позивачем вказаного правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення і факт правопорушення належними та допустимими доказами не підтверджено, то постанова підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що про існування оскаржуваної постанови позивачу стало відомо 14.08.2023, з відповідним позовом він звернувся до суду 22.08.2023, тому суд вважає за можливе поновити позивачу пропущений строк звернення до суду.

Керуючись ст.77, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом до Чернівецького обласного територіального центру комплектування та соціальної пітримки, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Постанову №337 від 14.07.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210-1 КУпАП та накладення адмінстягнення у виді 3400 грн штрафу, - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 провадженням закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210-1 КУпАП.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Т.Г. Ковальова