Справа № 440/17410/23
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/17410/23
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича, про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , відповідно до якого просить:

визнати протиправною бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незакінчення виконавчого провадження ВП № 60238290 відкритого 04.10.2019 на підставі постанови Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області № 57869168 від 07.12.2018 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 13909,54 доларів США; зобов`язати Київський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження № 60238290 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 57869168 від 07.12.2018 зі стягнення виконавчого збору у розмірі 13909,54 доларів США.

Позовні вимоги вмотивовані протиправністю бездіяльністю Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незакінчення виконавчого провадження ВП № 60238290 відкритого 04.10.2019 на підставі постанови Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області № 57869168 від 07.12.2018 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 13909,54 доларів США з підстав винесення приватним виконавцем постанови про стягнення останнім основної винагороди.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив постанова Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області № 57869168 від 07.12.2018 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 13909,54 доларів США винесена в межах діючих норм, а підстав для закінчення виконавчого провадження з її примусового виконання не встановлено /а.с. 36-41/.

11.12.2023 до суду надійшли пояснення третьої особи, відповідно до яких зазначено, що у нього на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 65122949 з виконання виконавчого листа № 22ц-9639/2010, виданого 18.01.2012 Апеляційним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 139095,36 доларів США. В межах виконавчого провадження № 65122949 з ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти в сумі 429461,75 грн (отримані від реалізації майна боржника), які відповідно до ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподілені наступним чином: 5800,00 грн перераховані як витрати виконавчого провадження; 385147,05 грн перераховані на користь стягувача як часткове погашення боргу за виконавчим документом; 38514,70 грн перераховані як основна винагорода приватного виконавця /а.с. 55/.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця визначені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (надалі також КАС України), відповідно до частини четвертої якої адміністративна справа вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

При цьому, як передбачено частиною першою статті 269 КАС України, у справах, визначених, зокрема, статтею 287 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною четвертою статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що у Київському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №57869168 з примусового виконання виконавчого листа № 22ц-9639/2010, виданого 18.01.2012 Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість в розмірі 139095,36 доларів США /а.с. 48/.

Державним виконавцем винесено постанову від 04.10.19 про повернення виконавчого документа на підставі 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) у зв`язку із надходженням до відділу заяви стягувача про повернення виконавчого документа без подальшого виконання /зв.а.с. 52-53/.

Державним виконавцем 04.10.2019 відкрито виконавче провадження № 60238290 з примусового виконання постанови № 60238290 від 07.12.2018 виданої Київським ВДВС у місті Полтаві про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 13909,54 доларів США /зв.а.с. 45/.

Листом від 15.11.2023 відповідачем повідомлено про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження №60238290 /а.с. 15-16/.

Згідно пояснень третьої особи - приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича у нього на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 65122949 з виконання виконавчого листа № 22ц-9639/2010, виданого 18.01.2012 Апеляційним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк заборгованості за кредитним договором в сумі 139095,36 доларів США. В межах виконавчого провадження № 65122949 з ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти в сумі 429461,75 грн (отримані від реалізації майна боржника), які відповідно до ст. 45 Закону України Про виконавче провадження розподілені наступним чином: 5800,00 грн перераховані як витрати виконавчого провадження; 385147,05 грн перераховані на користь стягувача як часткове погашення боргу за виконавчим документом; 38514,70 грн перераховані як основна винагорода приватного виконавця /а.с. 55/.

Вважаючи свої права порушеними бездіяльністю Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо незакінчення виконавчого провадження ВП № 60238290 відкритого 04.10.2019 на підставі постанови Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області № 57869168 від 07.12.2018 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 13909,54 доларів США, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ), статтею 1 якого передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На виконання положень статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із частиною 5 вказаної статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, за змістом частини 2 статті 27 Закону № 1404-VIII сума виконавчого збору обчислюється саме від суми, що підлягає примусовому стягненню з боржника та передачі стягувачу за виконавчим документом.

На виконання вимог частини 4 статті 27 Закону № 1404-VIII, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Тобто, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

У відповідності до частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII визначено перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, а саме:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною 6 статті 27 Закону № 1404-VIII у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Так, вимогами частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

В силу приписів частини 4 статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення. Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Разом з цим, примусове виконання рішень, зазначених у статті 3 цього Закону, може здійснювати приватний виконавець, зокрема, за заявою стягувача. Під час примусового виконання рішень приватний виконавець може вчиняти заходи, визначені у статті 10 Закону № 1404-VIII.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (частина 3 статті 45 Закону №1404-VІІІ).

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначені в Законі України № 1403-VIII від 02.06.2016 Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі - Закон № 1403-VIII).

Згідно зі статтею 31 Закону № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина 6 статті 31 Закону № 1403-VIII).

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) частина 7 статті 31 Закону № 1403-VIII.

На виконання статті 31 Закону № 1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.

Пунктом 19 Порядку № 643 визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Таким чином, основна винагорода - це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі, пропорційному до фактично стягнутої суми. Право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Аналізуючи наведені норми в контексті спірних правовідносин, варто зазначити, що стягувачу надано право самостійно обирати спосіб виконання судового рішення крім випадків, встановлених законом, яке полягає, зокрема, у можливості стягувача самостійно, на власний розсуд або звернутись до державного виконавця, або обрати приватного виконавця та співпрацювати із ним відповідно до договірних умов.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 29.01.2021 у справі № 640/13434/19.

При цьому, слід зазначити, що у разі звернення стягувача до приватного виконавця для реалізації права на повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання, передбаченого пунктом 5 статті 37 Закону № 1404-VIII, виникає ситуація, в якій боржник має сплатити і винагороду приватному виконавцю за постановою приватного виконавця про стягнення основної винагороди і виконавчий збір за постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Разом з цим, пунктом 1 частини 1статті 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

З аналізу наведеної норми слідує, що законодавець чітко передбачив можливість стягнення з боржника лише одного з видів коштів виконавчого провадження.

Крім того, згідно пункту 5 частини статті 27 Закону № 1404-VIII у разі виконання рішення приватним виконавцем виконавчий збір не стягується.

Отже, умовою для завершення виконавчого провадження з примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, що винесена у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення, є встановлення факту виконання такого рішення приватним виконавцем, що відображається у постанові приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження із зазначенням підстав для цього та посиланням на відповідну норму Закону.

Розглядаючи питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа, Верховний Суд у постанові від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19 зазначив про те, що Закон № 1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Так, з одного боку, Закон не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.

Натомість з іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні в державного виконавця.

Так, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість.

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягаря на боржника, що зачіпає його право власності.

Така невизначеність законодавчого регулювання окреслених правовідносин має наслідком потребу застосування аналогії закону (права).

Як уже було зазначено вище, виконавче законодавство не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Це право залежить від того, чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

На противагу цьому, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, частиною 8 статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

На відміну від інших положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону № 1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини.

Так, вона містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.

Як зазначено у згаданій вище постанові Верховного Суду у справі № 320/6215/19, логічний і цільовий способи тлумачення частини 8 статті 27 Закону свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів. Тож її застосування дозволяє розв`язати спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

На основі цього, Верховний Суд у вказаній вище постанові зазначив, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону України Про виконавче провадження.

Застосування частини восьмої статті 27 Закону України Про виконавче провадження до спірних правовідносин дає Верховному Суду підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.

Застосування аналогії закону дозволяє Суду також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору.

Правовою основою для закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у подібному випадку слід розглядати як загальні підстави, перелік яких наведений у частині першій статті 39 Закону України Про виконавче провадження, так і частину восьму статті 27 цього Закону, яка у таких обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження.

Зважаючи на вжиті у частині восьмій статті 27 Закону України Про виконавче провадження часові маркери для її застосування: , , то застосування аналогії закону до правовідносин дозволяє виснувати, що право на захист виникає з дня відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання того самого документа, який раніше був на виконанні у державного виконавця.

Водночас строк на оскарження у такому випадку пов`язується не з винесенням постанови про стягнення виконавчого збору, а з діями державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, вчиненими після відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання того ж самого виконавчого листа.

Зрештою, враховуючи положення ч.8 ст. 27, ч.1 ст. 39 Закону №1404-VІІІ, до способів судового захисту у подібних ситуаціях можна віднести, серед іншого, визнання дій, бездіяльності протиправними; зобов`язання закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору. Способи такого роду не суперечать закону, є адекватними обставинам і здатні забезпечити ефективний захист права боржника на припинення стягнення з нього виконавчого збору.

Указаний підхід до правозастосування дає змогу подолати невизначеність законодавчого регулювання, не атакувавши конвенційні й конституційні права особи та знайшовши справедливий баланс прав й інтересів учасників виконавчого провадження на основі волі законодавця, закладеної у нормі, що регулює подібні суспільні правовідносини.

Натомість, суд зауважує, що приватним виконавцем не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, про що свідчать надані останнім матеріали виконавчого провадження № 65122949, а основна винагорода сплачена частково, а саме у розмірі 38514,70 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 8127 від 12.08.2021 /а.с. 83/.

Крім того, суду не надано доказів на підтвердження подання відповідачу доказів на підтвердження виконання в повному обсязі виконавчого листа № 22ц-9639/2010, виданого 18.01.2012 Апеляційним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк заборгованості за кредитним договором в сумі 139095,36 доларів США.

Під час розгляду справи не встановлено факту повного виконання такого рішення приватним виконавцем. Також, як вже зазначалося, як в матеріалах виконавчого провадження так і в матеріалах справи відсутня відповідна постанова приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження із саме підстав повного виконання рішення та посиланням на відповідну норму Закону №1404-VІІІ.

Як наслідок, суд не погоджується з твердженнями позивача, що у державного виконавця відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору за примусове виконання такого виконавчого документа, що може свідчити про протиправну бездіяльність відповідача щодо незакінчення виконавчого провадження № 60238290.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що ним не оскаржено постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2019 року ВП №60238290 про стягнення з позивача (боржника) на користь держави виконавчого збору у розмірі 13909,54 доларів США. Вказана постанова є чинною станом на час розгляду цієї справи. В той же час, підстави для закінчення виконавчого провадження чітко визначенні в пунктах 1)-20) частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ, однак позивачем не надано доказів в підтвердження наявності у даних обставинах справи будь-якої із наведених підстав, які б свідчили про обов`язок відповідача закінчити виконавче провадження.

Для того щоб констатувати протиправну бездіяльність відповідача необхідно крім іншого встановити наявність обов`язку відповідача вчинити конкретну дію, передбачений чіткою нормою права, а також встановити момент, чітку дату, з якою такий обов`язок виник у відповідача. В той же час, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження як самого обов`язку відповідача закінчити вказане виконавче провадження, виходячи із пунктів 1)-20) частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ, так не надано доказів в підтвердження моменту (чіткої дати) з якої такий обов`язок настав для відповідача.

Позивач, не оскаржуючи чинний документ про стягнення виконавчого збору, лише не погоджується із самою ймовірністю того, що з нього можливо буде стягнуто виконавчий збір в майбутньому, який, на думку позивача, не повинен буде стягнутий.

В той же час, суд не приймає рішення на майбутнє, оскільки захисту підлягають лише реально порушенні права станом на час звернення до суду.

Таким чином, позивачем не доведено протиправної бездіяльності відповідача щодо незакінчення виконавчого провадження ВП №60238290, відкритого 04.10.2019 року.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що вказана позовна вимога є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

З огляду не задоволення судом основної позовної вимоги, то і відсутні підстави для задоволення похідної позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження № 60238290 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 57869168 від 07.12.2018 зі стягнення виконавчого збору у розмірі 13909,54 доларів США.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Ватутіна, буд.29, м. Полтава, Полтавська область, 36039), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича (вулиця Троїцька, буд. 89-А, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч.ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підп. 15.5 підп. 15 п. 1 р. VII "Перехідні положення" КАС України.

Суддя І.Г.Ясиновський