Справа № 399/659/23
Суддя: Лях М. М.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 399/659/23
Провадження № 2-а/399/11/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2023 року смт Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участю секретаря судових засідань Гриценко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Онуфріївка в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області старшого лейтенанта поліції Вороніна Руслана Вікторовича, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області Вороніна Р.В., Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 990062 від 23.08.2023 за ч. 4 ст. 126КУпАП, у виді адміністративного штрафу в розмірі 20400 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 23 серпня 2023 року поліцейським Вороніним Р.В. було винесено відносно нього постанову серії БАА № 990062, згідно якої, 23.08.2023 о 22.10 годині в с. Деріївка по вул. Риндака, 10 він керував транспортним засобом ЗАЗ 1103, д.н.з. НОМЕР_1 , при наявності рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2023, яким він був позбавлений права керування транспортними засобами, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, за що на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. Вважає, що постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки у поліцейського не було підстав, передбачених ст. 35 ЗУ «Про національну поліції», для зупинки транспортного засобу, яким він керував. Зазначене вважає грубим процесуальним порушенням, а всі наступні докази, отримані після незаконної зупинки, вважає недопустимими, такими, що отримані з порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, в порушення вимог законодавства, йому не було роз`яснено права під час розгляду справи. Вказані обставини змусили його звернутися до суду.

Ухвалою від 22 вересня 2023 року в справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду по суті. Крім того, витребувано у відповідача ОСОБА_2 копію відеозапису з нагрудної камери поліцейського, зробленого 23.08.2023 під час складання постанови серії БАА № 990062 та оригінал постанови про накладення адміністративного стягнення.

Ухвалою суду від 03 листопада 2023 року залучено до участі у розгляді справи в якості співвідповідача Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив суд справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи та відзив на позовні заяву не подав.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином. 14.11.2023 надіслав на адресу суду клопотання, згідно якого вважає, що поліцейський ОСОБА_2 діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений законом України «Про національну поліцію» та КУпАП, виконуючи свої службові обов`язки, тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Інспектором поліції не було допущено порушення вимог «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративну правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» від 07.11.2015 № 1395. Крім того, зазначив, що позивачем не заперечується факт керування транспортним засобом при наявності рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2023, яким він був позбавлений права керування транспортними засобами, що підтверджує факт вчинення ним правопорушення.

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідні ним правовідносини.

Із копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 990062 від 23.08.2023, винесеної поліцейським офіцером громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області старшим лейтенантом поліції Вороніним Р.В., вбачається, що 23.08.2023 о 22.30 годині в с. Деріївка по вул. Риндака, 10 ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ 1103, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому, 03.03.2023 Покровським районним судом Дніпропетровської області був позбавлений права керування транспортними засобами на рік, чим порушив вимоги п. 2.1.а) ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, за що на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. /а.с. 28/.

З наданого суду за клопотанням позивача відеозапису з нагрудної камери поліцейського Вороніна Р.В., зробленого 23.08.2023 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не вбачається, що останній керував транспортним засобом. На відео зафіксовано перебування ОСОБА_1 на місці водія, але факт керування ним транспортним засобом не зафіксовано /а.с. 29/.

Таким чином, вивчивши надані матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі, прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена, зокрема, ч.1, 2,4 ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, диспозиція ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність саме за керування транспортним засобом особою, позбавленою такого права. Відповідачами не надано суду доказів на доведення зазначених обставин.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано відповідних доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суд приходить до висновку, що наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП в діях позивача встановлена не була.

Отже, відповідачем при виявленні правопорушення, фіксації правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не дотримано вимог ст. 258 КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В ній повинні бути докази на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, поліцейський обмежився лише описом скоєного, на його думку, правопорушення без належної мотивації оцінки обставин, без зазначення будь-яких належних та допустимих доказів, на підставі яких зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. За таких обставин, судом встановлено, що відповідачем правомірність свого рішення не доведено.

Враховуючи викладене, суд вважає висновки поліцейського про порушення позивачем ОСОБА_1 правил дорожнього руху такими, що не підтверджені фактичними даними для доказування вини особи, оскільки обставини, з якими закон пов`язує настання даних подій, відповідачем не доведені.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15.02.2013).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Наведене свідчить, що під час винесення постанови були порушені норми чинного законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність вищевказаним критеріям, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення, посадовою особою не було зібрано відповідні докази, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а тому постанова підлягає скасуванню у судовому порядку.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що позиція позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП нічим не спростовується, поліцейським при винесенні рішень про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не були дотримані положення КУпАП щодо необхідності з`ясування всіх обставин справи, а тому суд вважає, що постанова серії БАА № 990062 від 23 серпня 2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому суд враховує, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України при обґрунтованості заявлених вимог щодо наявності підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд уповноважений закрити справу про адміністративне правопорушення, а тому з метою повного відновлення прав позивача, суд вважає необхідним закрити справу про адміністративне правопорушення щодо нього.

Згідно зі ст. 217 КУпАП, посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у пунктах 2, 5 статті 213 цього Кодексу, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові ВС КАС від 21 грудня 2018 року у справі № 803/1252/17 підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Тому, враховуючи, що оскаржувану постанову складено поліцейським Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області старшим лейтенантом поліції Вороніним Р.В, суд приходить до висновку, що Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області є належним відповідачем, а тому повинен відповідати за даним позовом.

Оскільки доводи позивача відповідачами спростовані не були, будь-які сумніви з приводу наявності вини позивача ОСОБА_1 трактуються на користь останнього, а наявні у справі докази, зокрема, копія постанови та відео з нагрудної камери поліцейського, не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 77, 122, 123, 132, 134, 139, 143, 242, 243, 244, 245, 246, 286 КАС України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області старшого лейтенанта поліції Вороніна Руслана Вікторовича та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія БАА № 990062, винесену 23 серпня 2023 року поліцейським офіцером громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області старшим лейтенантом поліції Вороніним Русланом Вікторовичем відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня складення судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма у часниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Лях