Справа № 200/1726/23
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року справа №200/1726/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєв Е.Г., суддів Геращенка І.В., Гайдара А.В. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 р. у справі № 200/1726/23 (головуючий І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області , в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в оформленні та поданні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення пенсії за вислугу років позивачу відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ;

- зобов`язати відповідача оформити та подати необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення пенсії за вислугу років позивачу відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ із зарахуванням до календарної вислуги років для призначення такої пенсії час навчання в Національному університету внутрішніх справ з 8 серпня 2000 року по 24 червня 2005 року із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (крім осіб, зазначених у частині 3 статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. Тобто, починаючи з 01.10.2020, особи, які мають вислуги 25 календарних років і більше, можуть звертатись за призначенням пенсії за вислугу років.

Станом на 03.03.2021 вислуга років позивача склала більше 25 років. Тобто, відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-XII та Порядку № 393 (в редакції до внесення змін Постановою КМУ №119) позивач набув права на призначення йому пенсії за вислугу років, оскільки мав необхідну кількість вислуги років.

Позивач наголошує, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Ураховуючи, що право на призначення пенсії виникло 03.03.2021, але позивач скористався ним 2023, то суд дійшов помилково висновку, що на позивача мають поширюватись норми п.3 Порядку № 393 в редакції чинній на день звернення до відповідача.

Виходячи із положень пункту 11 статті 1 Закону № 1763-IV та висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Крім того, аналогічні праві висновки висловлені Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2015 року у справі № 21-630а14, в постанові від 06 лютого 2012 року у справі № 21-322а11 та в постанові від 25 вересня 2012 року у справі № 21-230а12, ухвалених за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносин. У даних постановах Верховний Суд України зазначає, що: правовідносини військовослужбовців по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. Також аналогічні позиції викладені в постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року справа № 539/3872/14-а, а також в постанові Верховного Суду від 16.07.2019 року по справі №686/651/17.

Відтак, позивач набув права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-XII на момент прийняття постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а.

Тому до спірних правовідносин мають застосовуватись нормативно-правові акти, які були чинними на момент виникнення права у позивача на призначення пенсії за вислугу років, а не ті, які були чинними на момент звернення позивача за призначенням йому пенсії за вислугу років.

Позивач не має бути позбавлений права на належне пенсійне забезпечення на тій підставі, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років постановою КМУ №119 було звужено його право на призначення пенсії за вислугу років.

Від відповідача надійшов відзив на скаргу в якому просив каргу залишити без задоволення, а рішення суд без змін.

В обґрунтування зазначено зокрема, що позивача звільнено зі служби 31.08.2018 наказом № 368 о/с. Зазначеним наказом, з урахуванням внесених змін, встановлено календарну вислугу років у кількості 12 років 08 місяців 09 днів, у пільговому обчисленні - 22 роки 10 місяців 27 днів. У позивача не достатньо календарної вислуги років для призначення пенсії.

Положеннями абзацу першого п. 2 Постанови № 393 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вказано, що до вислуги років поліцейським при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 Закону № 2262-XII додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Тобто п. 2 Постанови № 393 передбачає, що період навчання у цивільному закладі зараховується особі додатково і лише у випадку досягнення нею права на призначення пенсії.

Оскільки у позивача, на момент його звільнення, відсутня необхідна мінімальна кількість вислуги років для призначення пенсії, то підстав для зарахування періоду його навчання до календарної вислуги років не має, адже п. 2 Постанови № 393 чітко встановлює, що для додаткового зарахування часу навчання, у особи вже повинна бути встановлена мінімальна кількість вислуги років, яка дає право на призначення пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідченням серії НОМЕР_1 від 15 грудня 2017 року (а.с. 10-12, 21).

Позивач з 23 грудня 2005 року до 6 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ та з 7 листопада 2015 року по 31 серпня 2021 2018 року в Національній поліції України.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 та диплому серії НОМЕР_3 , копії яких наявні в матеріалах справи позивач: з 8 серпня 2000 року по 24 червня 2005 року навчався в Національному університеті внутрішніх справ та здобув кваліфікацію спеціаліст-аналітик з комп`ютерних систем; 23 грудня 2005 року по 6 листопада 2015 року працював в органах внутрішніх справ; з 7 листопада 2015 року по 31 серпня 2018 року працював в Національній поліції України (а.с. 13, 15).

Відповідно до записів у військовому квітку НОМЕР_4 від 14 серпня 2006 року, після закінчення навчання в Національному університеті внутрішніх справ позивач отримав військове звання молодший лейтенант (а.с. 14).

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30 серпня 2018 року № 368 о/с (з урахуванням змін, внесених наказом від 14 січня 2022 року № 16 о/с) майора поліції ОСОБА_2 (0124503) інспектора сектору превенції Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції з 31 серпня 2018 року звільнено зі служби в поліції відповідно до розділу VII Закону України Про Національну поліцію за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням), вислуга років на 31 серпня 2018 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги 12 років 8 місяців 9 днів, у пільговому обчисленні 22 роки 10 місяців 27 днів (а.с. 16-17).

17 лютого 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо направлення документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення йому пенсії згідно п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХІІ (а.с. 2, 18, зв.бік а.с. 27).

У відповідь на дану заяву управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецької області повідомило позивачу зокрема, що Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30 серпня 2018 року № 368 о/с, яким позивача було звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України Про національну поліцію з 31 серпня 2018 року, оголошена вислуга років, яка на день звільнення у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги склала 12 років 8 місяців 8 днів. Наказом Головного управління Національної поліції в Донецької області від 14 січня 2022 року № 16 о/с внесені зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Донецької області від 30 серпня 2018 року № 368 о/с та оголошена вислуга років станом на 31 серпня 2018 року у календарному обчисленні та для виплати грошової допомоги 12 років 8 місяців 9 днів, у пільговому обчисленні 22 роки 10 місяців 27 днів. За нормами ст. 12 та 18 Закону № 2262-ХІІ, з урахуванням п. 2 Постанови № 393 та наявної у позивача на день звільнення календарної вислуги років 12 років 8 місяців 9 днів, - законні підстави для оформлення та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області матеріалів для призначення пенсії відповідно до законодавства відсутні (а.с. 18-19).

Згідно довідки (вих. № 952/12/02-2023) від 9 травня 2023 року, підписаної заступником начальника управління начальником відділу комплектування УКЗ ГУНП в Донецькій області О.Сімоновичем, ОСОБА_1 проходив служби в ОВС з 23 грудня 2005 року до 6 листопада 2015 року, в НПУ - з 7 листопада 2015 до 31 серпня 2021 року.

Наказом ГУНП в Донецькій області від 30 серпня 2018 року № 368 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (за власним бажанням) з 31 серпня 2018 року.

Відповідно до ст. 12 та 18 Закону, з урахуванням п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей та наявної у ОСОБА_1 на день звільнення календарної вислуги років, а саме - 12 років 8 місяців 9 днів, законні підстави для оформлення та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області матеріалів для призначення пенсії відповідно до законодавства відсутні (а.с. 38-40).

Згідно довідки б/н від 9 травня 2023 року, підписаної заступником начальника управління начальником відділу комплектування УКЗ ГУНП в Донецькій області О. Сімоновичем, вислуга років майора поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору превенції Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, станом на 31 серпня 2018 року становить: час проходження служби у календарному обчислені 12 років 8 місяців 9 днів; час проходження служби у пільговому обчисленні (без урахування вислуги років у календарному обчисленні) 10 років 2 місяці 18 днів; пільгова вислуга років на 31 серпня 2018 року становить 22 роки 10 місяців 27 днів (а.с. 35-37).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 1-2 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, чинній як станом на час звільнення позивача зі служби в поліції) право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

За положенням частини 1 статті 48 Закону, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Отже, зазначена норма визначає право особи на вибір органу до якого може бути подана заява про призначення пенсії.

Відповідно до положень пункту б частини 1 статті 50 Законом № 2262-XII пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.

Пунктом є частини 1 статті 50 Законом № 2262-XII визначено, що пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які набули право на пенсію за цим Законом у зв`язку із внесенням зміни в раніше виданий наказ або інший розпорядчий акт про оголошення їх вислуги років для призначення пенсії та звільнення зі служби, - з дня підписання наказу або іншого розпорядчого акта відповідною посадовою особою про внесення цієї зміни.

Отже, за положенням Закону № 2262-XII право на пенсійне виникає та пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби.

Відповідно до ч.3 ст.50 Закону №2262-ХІІ пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Отже, у разі несвоєчасного звернення особи за призначенням пенсії, така пенсія призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Відповідно до пункту "а" статті 12 Закону №2262-ХІІ, особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині 3 статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно з частиною 4 статті 17 Закону №2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

За приписами статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, законодавцем було надано право Кабінету Міністрів України визначати порядок обчислення вислуги років та пільгові умови призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

Статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Законом № 2262-ХІІ передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (далі Порядок).

Колегія суддів звертає увагу на те, що до 19.02.2022 пунктом 3 Порядку було визначено стаж, який зараховувався до вислуги років при призначенні пенсії у пільговому обчисленні.

Проте, у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України 16.02.2022 постанови № 119 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 така редакція Порядку зазнала змін (набрання чинності 19.02.2022).

Так, пункт 2-1 Порядку визначав, що для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Так, пунктом 1 Порядку установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Водночас пунктом 3 Порядку визначено стаж, який зараховується на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Отже, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393», і стаття 12 Закону №2262-XII, і Постанова №393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Виходячи з положень статті 12 Закону №2262-XII та пунктів 1 та 2-1 Постанови № 393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови №393 визначає, що певні періоди, підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Тобто, постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393» усунуто розбіжності між Законом № 2262-XII та постановою № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII.

Колегія суддів зазначає, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).

Конституційний Суд України звертав увагу на те, що законодавець, змінюючи відносини у сфері пенсійного забезпечення з метою удосконалення соціальної політики держави шляхом перерозподілу суспільного доходу, не може убезпечити людину від зміни умов її соціального забезпечення. Зміни у цій сфері мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019).

Застосовуючи ці загальні підходи в контексті обставин справи, колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма, яка діє на момент реалізації позивачем права на пенсію.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2023 року справа № 200/4951/22, від 15 вересня 2023 року справа №380/10714/22, від 11 вересня 2023 року у справі № 480/4827/22, від 07 вересня 2023 року у справі № 560/9478/22, від 18 жовтня 2023 року справа №360/17/23, від 13 листопада 2023 року справа №600/3251/22, від 14 вересня 2022 року справа № 640/14718/20.

Таким чином, на час реалізації позивачем права на пенсію редакція п. 3 Порядку № 393 зазнала змін, відповідно до яких зарахування на пільгових умовах до вислуги років спірного періоду, застосовується виключно для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії, як передбачала попередня редакція п. 3 Порядку № 393.

Оскільки за приписами ст.17 Закону № 2262 при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення, а саме Порядком № 393 визначено обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262 і цей Порядок встановлює пільгове обчислення вислуги років так, як вважає позивач, тільки для визначення розміру пенсії, тому відсутні підстави для врахування позивачу спірні періоди в пільговому обчисленні до календарної вислуги років.

Таким чином, оскільки вислуга років позивача станом на час реалізації позивачем права на пенсію становила менше встановленого законодавством, у відповідача були відсутні підстави для надіслання документів про призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

Правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а та у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 750/9775/16-а, до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки ця справа була розглянута до внесення змін до Порядку № 393 від 16.02.2022 року.

Отже, відповідач дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності у позивача, станом на час реалізації позивачем права на пенсію, необхідного стажу для призначення йому пенсії за вислугою років згідно із ст.12 Закону № 2262-ХІІ.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 р. у справі № 200/1726/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 р. у справі № 200/1726/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 20 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казанчеєв

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко