Справа № 200/5606/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року справа №200/5606/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Плахтій Олени Володимирівни на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року (повне судове рішення складено 27 жовтня 2023 року) у справі № 200/5606/23 (суддя в І інстанції Загацька Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 21.07.2021 про арешт коштів боржника, у виконавчому провадженні № 66080248, в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на рахунок номер № НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ «Банк Восток», код банку: 307123, , як заробітна плата.

Позивачем разом з позовною заявою подано клопотання про визнання поважними причини пропуску та поновити ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до адміністративного суду з позовною заявою. В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що до кінця вересня позивач не знала про арешт її рахунку № НОМЕР_2 , оскільки до цього моменту вона безперешкодно отримувала належну їй заробітну плату. Відповідна постанова відповідача про арешт коштів до відома позивача не доводилась, на адресу її місця реєстрації та в подальшому на адресу місця перебування/проживання не надходила. Після ознайомлення із вказаною постановою через Автоматизовану систему виконавчого провадження, ОСОБА_1 намагалась у досудовому порядку вирішити питання щодо зняття арешту з коштів, які надходять їй, як заробітна плата та зверталась до Бахмутського ВДВС. Проте, 03.10.2023 позивач отримала відповідь від Бахмутського ВДВС (вих. №26516 від 03.10.2023) відповідно до якої позивачці відмовлено у розгляді її заяви щодо зняття арешту з рахунку в частині надходження заробітної плати у зв`язку з тим, що чинним законодавством не передбачена можливість винесення процесуальних документів по завершеним виконавчим провадженням.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.10.2023 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання: заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та доказів на їх підтвердження щодо існування дійсних, істотних обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачеві звернутися до суду із означеною позовною заявою; надання доказів сплати судового збору у визначеному судом розмірі; уточнюючої заяви з відповідним та належним обґрунтуванням щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Суд першої інстанції критично поставився до вказаного посилання позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до інформації наявної в КП «ДСС», позивач ОСОБА_1 вже зверталась до суду з позовом до Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (справа №200/4831/23) з аналогічними вимогами: «Визнати протиправною та скасувати постанову Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 21.07.2021 року про арешт коштів боржника, у виконавчому провадженні № 66080248, в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на рахунок номер № НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ «Банк Восток», код банку: 307123, , як заробітна плата».

У вказаному позові у справі №200/4831/23 позивачем було зазначено, що 19.08.2023 через банкомат ПАТ «Банк Восток» позивач намагалася отримати свою заробітну плату, але виявилось, що її зарплатний рахунок заблокований. На її усне звернення банк пояснив, що рахунок ОСОБА_1 знаходиться під арештом відповідно до постанови Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Отже, станом на 19.08.2023 позивачу вже було відомо про блокування зарплатного рахунку.

Задля надання повної та належної оцінки підставам пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, місцевий суд вказав на необхідність зазначити коли саме ОСОБА_1 дізналась про блокування її рахунків, які дії та коли були вчинені позивачем задля здійснення захисту порушених на її думку її прав та інтересів.

Той факт, що позивач у жовтні 2023 року отримав лист відповідача від 03.10.2023 №26516, не змінює часу, з якого позивач повинен був або міг дізнатись про порушення своїх прав.

Зазначена дата свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.

Відтак, про порушення прав як стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_1 повинна була дізнатись з моменту отримання спірної постанови, проте позивачем не надано суду доказів отримання вказаного документу, а тому зважаючи на викладене в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом та не заявлено про поновлення вказаного строку із зазначенням поважних причин та доказів пропуску строку звернення до суду.

Крім того позивач не вказав всіх конкретних обставин, які дозволять суду встановити докази існування обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом суду. Та було подано до суду позовні заяви з однаковими позовними вимогами, в яких визначено різні дати, з яких позивачу відомо про порушення своїх прав.

Від позивача на адресу суду надійшла заява на виконання ухвали суду від 10.10.2023 про залишення позовної заяви без руху разом з доказами сплати судового збору, уточненим позовом та клопотанням про поновлення строку звернення до суду.

Обґрунтовуючи причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивач зазначає, що дата, коли вона довідалась про блокування її карткового рахунку це 19.08.2023. Інша дата була визначена внаслідок непорозуміння та є помилковою. Позивач зазначає, що за умов не отримання від відповідача ні постанови про відкриття виконавчого провадження, ні постанови про арешт коштів боржника, вільно користуючись своїм рахунком та заробітною платою, ОСОБА_1 не мала можливості своєчасно дізнатись про арешт її рахунку. Після ознайомлення із вказаною постановою через Автоматизовану систему виконавчого провадження ОСОБА_1 намагалась у досудовому порядку вирішити питання щодо можливості користування коштами, які надходять їй, як заробітна плата та зверталась до Бахмутського ВДВС двічі. Крім того, перешкоди та труднощі, викликані повномасштабними бойовими діями у місті Бахмуті та Бахмутському районі, побутовими проблемами родини переселенців (необхідність організації навчання дитини у навчальному закладі, не вистачання елементарних побутових речей: посуду, постільного приладдя, одягу, взуття і т.і.) також вплинули на своєчасне звернення заявниці до суду із вказаним позовом. У зв`язку з наведеним, просила суд визнати поважними причини пропуску та поновити пропущений строк для звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання протиправним та скасування рішення.

Такі обставини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом позивач вважала поважними та просила поновити пропущений строк.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено, а позовну заяву повернуто позивачу.

Така ухвала мотивована тим, що статтею 123 Кодексу адмністртивного судочинства України (далі - КАС України) визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки наведені в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду не є поважними, інших підстав, підтверджених доказами, для поновлення строку судом не встановлено, тому позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати дану ухвалу, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на навність поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, наведені в заявах про його поновлення.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені приписами статті 287 КАС України, відповідно до якої учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 2 статті 287 КАС України визначено, що позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Така норма процесуального закону є спеціальною щодо статті 122 КАС України.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (Постанова Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №521/21851/16-а).

Крім того, Верховний Суд в постанові від 12.10.2020 у справі №420/1379/20 зазначив:

«При цьому строк у десять днів визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця».

Як зазначив Верховний Суд в ухвалі від 04 березня 2021 року у справі №240/12017/19: колегія суддів звертає увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує, а не тим, хто спить.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 наголосив на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Позивач вказує, що 19.08.2023 через банкомат ПАТ «Банк Восток» намагалася отримати свою заробітну плату, але виявилось, що її зарплатний рахунок заблокований. На її усне звернення банк пояснив, що рахунок ОСОБА_1 знаходиться під арештом відповідно до постанови Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Щодо тверджень позивача про обізнаність з приводу існування оскарженої постанови про арешт коштів боржника від 21.07.2021 лише у серпні 2023 року після блокування зарплатного рахунку, то суд зазначає, що повідомлені позивачем обставини є суперечливими та недоведеними, оскільки жодних доказів на їх підтвердження як до матеріалів позовної заяви, так і заяви про поновлення строку звернення до суду надано не було.

При цьому навіть з 19.08.2023 позивачем пропущений вказаний 10-денний строк, оскільки до суду з цим позовом вона звернулась 05.10.2023, а достатніх доказів поважності причин його пропуску не надала.

Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому Законами України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII Про правовий режим воєнного стану (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону №389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 10.11.2022 у справі №990/115/22).

Позивачем не надано належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з даним позовом. При цьому, військовий стан на територій України діяв і на день звернення позивача до суду 05.10.2023.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким критеріям: існують обставини, які унеможливлювали або ускладнили вчинення процесуальних дій у визначений законом строк і створювали об`єктивні перешкоди для звернення до суду; ці обставини є об`єктивними і не залежали від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості, тобто, існували такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та підтверджені належними доказами.

Отже, наведені причини не можна вважати такими, що об`єктивно перешкоджали позивачу, звернутися до суду із цим позовом в межах строку, встановленого ст. 287 КАС України.

Відтак, наведені причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено.

Варто зауважити, що законодавче обмеження строку звернення до суду, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах; встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Обґрунтованих підстав щодо пропуску строку звернення до суду з підтверджуючими доказами та необхідності поновлення останнього позивачем не наведено, а судом не встановлено.

Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах Круз проти Польщі виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Крім того, колегія суддів зауважує, що в позові ОСОБА_1 просила визнати протиправною та скасувати постанову Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 21.07.2021 про арешт коштів боржника, у виконавчому провадженні № 66080248, в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на рахунок номер № НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ «Банк Восток», код банку: 307123, , як заробітна плата.

Апеляційний суд звертає увагу позивача, що в постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Представник позивачки в апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 зверталась до відповідача із заявою про визнання поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій (рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ «Банк Восток», як заробітна плата) у розмірі двох мінімальних розмірів зарплати на місяць відповідно до Закону України № 3048-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану», який набув чинності 08.05.2023.

22.08.2023 позивач отримала відповідь від Бахмутського ВДВС (вих. № 23002 від 21.08.2023), відповідно до якої позивачці відмовлено у розгляді її заяви щодо можливості користуватися (робити видаткові операції) рахунком, на який надходить заробітна плата та який знаходиться під арештом на підставі постанови Бахмутського ВДВС.

Також позивачка звернулась до Бахмутського ВДВС з іншою заявою - про зняття арешту з рахунку, у якій просила державного виконавця на підставі п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" зняти арешт з грошових коштів, що надходять на її рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в ПАТ «Банк Восток», як заробітна плата.

03.10.2023 позивач отримала відповідь від Бахмутського ВДВС (вих. № 26516 від 03.10.2023), відповідно до якої позивачці відмовлено у розгляді її заяви, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість винесення процесуальних документів по завершеним виконавчим провадженням.

Проте, ці доводи не можуть бути взяті до уваги, оскільки в межах цієї справи позивачкою не оскаржуються дії/бездіяльність відповідача щодо вказаних обставин.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При провадженні в апеляційній інстанції сторонами судові витрати не понесені.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Плахтій Олени Володимирівни залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2023 року у справі № 200/5606/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 19 грудня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук