Справа № 755/17794/23
Суддя: Слободянюк А. В.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бовкун М.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Струця М.П.,

представника відповідача - Луценко Г.Є.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративний позов громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни,

установив:

Позивач громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській областіпро його примусове повернення до країни походження або третьої країни від 24 серпня 2023 року, зупинення виконання оскаржуваного рішення. Позивач також просить поновити строк оскарження спірного рішення, вказуючи, що рішення відповідача ним було оскаржене у встановлений законом строк до Дніпровського районного суду міста Києва, провадження по якому у справі № 755/12865/23 було відкрито 05 вересня 2023 року. Втім, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року, яка залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року, позов було залишено без розгляду. У зв`язку з наведеним вважає, що причина пропуску строку на подання цього позову є поважною, а тому просить поновити пропущений строк для звернення до суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що рішенням від 24 серпня 2023 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства було вирішено примусово повернути його - ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), громадянина російської федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження або третьої країни, зобов`язано виїхати з території України у термін до 03 вересня 2023 року та заборонено позивачу в`їзд на територію України строком на три роки до 24 серпня 2023 року.

Позивач повідомляє, що має на території України дружину ОСОБА_3 (громадянка України), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , з якою перебуває в офіційному шлюбі та неповнолітнього сина ОСОБА_4 (громадянин України), ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 . Крім того, позивач є працевлаштованим на території України: з 01 вересня 2014 року працює в ТОВ «АЛЬЯНСЕНЕРГО». Вказані факти не були досліджені відповідачем, та з невідомих причин у постанові від 24 серпня 2023 року про накладання на позивача адміністративного стягнення серії ПН МКМ 013570 також вказано, що він офіційно не працює.

Вказує, що оскаржуване рішення фактично позбавляє його права на працю та унеможливлює виконання позивачем належним чином батьківських обов`язків, виховання у патріотичному проукраїнському напрямку його сина.

Звертає увагу, що він звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявами з проханням визнати його, особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки в країні свого походження йому загрожує переслідування та жорстоке поводження за політичні погляди та за допомогу постраждалим жителям України в результаті повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України. При цьому, у вказаному рішенні про примусове повернення вказано неправдиву інформацію, що позивач прибув на територію України 22 серпня 2021 року з метою працевлаштування, проте він з 2014 року проживає на території України і з 01 вересня 2014 року та працює в ТОВ «АЛЬЯНСЕНЕРГО», хоча в оскаржуваному рішенні вказано, що він не працює. Термін дії посвідки позивача на тимчасове проживання 800204217 від 26 квітня 2021 року закінчувався 22 квітня 2022 року, а у разі закінчення строку дії посвідки документи для її обміну можуть бути подані не пізніше ніж за 15 робочих днів до дати закінчення строку її дії, тобто у березні 2022 року. При цьому подання документів на отримання нової посвідки, на жаль, було ускладнено форс-мажорними обставинами. Так, Торгово-промислова палата України у своєму висновку №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Зазначає, що указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжено. Постановою Кабінету Міністрів України №165 від 28 лютого 2022 «Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру» постановлено: зупинити строки надання, крім строків надання адміністративних послугу сферах державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації актів цивільного стану, суб`єктами (особами), що провадять діяльність під час воєнного стану, адміністративних послуг суб`єктами їх надання та строки видачі дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні; поновити зупинити строки у місячний строк після припинення чи скасування воєнного стану на відповідній території України.

Відповідно до інформації, наданої листом Державної міграційної служби України від 06 березня 2022 року №6.1-5019/1-22 в умовах воєнного стану згідно з наказом ДМС №43 від 24 лютого 2022 року «Про зупинення роботи органів ДМС, підприємств та установ, що входять сфери управління ДМС» тимчасово з 25 лютого 2022 року призупинялася робота інформаційно-комунікаційних систем ДМС та надання адміністративних послуг.

Разом з тим на цей час, наказом ДМС від 01 березня 2022 року №44 «Про роботу органів ДМС, підприємств та установ, що належать до сфери управління ДМС» з 03 березня 2022 року надання адміністративних послуг ДМС відновлено з урахуванням запроваджених у відповідному регіоні заходів правового режиму воєнного стану, а з 15 березня 2022 року територіальні органи та територіальні підрозділи ДМС, які знаходяться в безпечних районах, де не ведуться активні бойові дії, відновлюють роботу з прийому та надання адміністративних послуг, зокрема, посвідок на постійне та тимчасове проживання, але останні не оформлюються громадянам російської федерації. Таким чином вважає, що на період дії воєнного стану у іноземців обмежена можливість обміну документів, що посвідчують особу чи спеціальний статус особи.

Відповідно до фактичних обставин справи, відповідачем не було з`ясовано, чи має він намір оскаржити рішення про примусове повернення.

Повідомляє, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 вересня 2022 року у справі № 363/1302/22 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача про скасування рішення №3 від 19 травня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у даній справі позов ОСОБА_1 було задоволено, визнано протиправним і скасовано рішення Вишгородського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 19 травня 2022 року №3 про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни.

Звертає увагу, що відповідно до п. 3 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25 квітня 2018 року посвідка оформляється іноземцям, па підставі заяв-анкет, поданих ними особисто, тобто надіслали необхідні документи засобами поштового зв`язку не є можливим.

Згідно відповіді Державної міграційної служби України №8.1-7154/1-22 від 06 липня 2022 року на адвокатський запит, тимчасово припинено прийом заяв від громадян російської федерації, та розроблено проект нормативно-правового акту, який встановлює умови подання громадянами країни-агресора заяв про отримання адміністративних послуг в міграційній сфері, який на сьогодні перебуває у стадії погодження із заінтересованими центральними органами виконавчої влади. Повідомлено, щодо прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, Державною міграційною службою України тимчасово припинено прийом заяв від громадян російської федерації, та розроблено проєкт нормативно-правового акту, який встановлює умови подання громадянами країни-агресора заяв про отримання адміністративних послуг в міграційній сфері, який на сьогодні перебуває у стадії погодження із заінтересованими центральними органами виконавчої влади. Також просить врахувати, що у зв`язку з припиненням дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією у позивача відсутня можливість зібрати необхідні документи для оформлення дозволу на імміграцію.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху, із наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, разом з тим через систему «Електронний суд» надіслав на адресу суду копію матеріалів, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення.

У судове засідання, призначене на 18 грудня 2023 року, сторони з`явились.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник Струць М.П. підтримали позовні вимоги.

Позивач пояснював, що проживає на території України протягом восьми років, має дружину - громадянку України, сина 2014 року народження, та з 2014 року офіційно працевлаштований, був неодноразово документований посвідками на тимчасове проживання. Кожного року, своєчасно до закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання, він подавав документи для її продовження. З метою продовження строку дії посвідки, який закінчувався 22 квітня 2022 року, за місяць до цього звернувся до міграційну службу по вулиці Березняківській у місті Києві, де йому повідомили, що вони переїхали на АДРЕСА_1 , куди він також пішов, проте там йому повідомили, що від громадян росії та Білорусії документи не приймають. Після того, як закінчився строк дії посвідки, він знову приїхав до міграційної служби, де йому повідомили, що приймати документи у нього також не будуть, пославшись на постанову Кабінету міністрів України. Зважаючи на воєнний стан, введений в Україні, а також вважаючи, що строк дії посвідки автоматично продовжується до закінчення воєнного стану, не бажаючи повертатися до росії та виїздити до іншої країни, оскільки усвідомлював, що не зможе повернутися, він продовжував жити та працювати в Україні. Позивач звернувся за отриманням статусу біженця або особою, яка потребує додаткового захисту, лише після рішення відповідача про його примусове повернення тому, що вважав, що він має всі законні підстави для про продовження строку тимчасового проживання на території України.

Представник позивача у судовому засіданні додатково пояснював, що після ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом 02 листопада 2022 року постанови, якою було скасовано рішення Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області від 19 травня 2022 року № 3 про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, позивач неодноразово особисто звертався до відповідача для видачі нової посвідки на тимчасове проживання. У зв`язку із усними відмовами відповідача, позивач 08 грудня 2022 року звернувся письмово до відповідача з даними питанням, проте відповіддю від 18 січня 2023 року фактично відповідачем роз`яснено, що звертатись для подальшої легалізації позивача на території України необхідно особисто. Однак, після повторного звернення до відповідача, позивачу знову усно було роз`яснено про неможливість отримання посвідки на тимчасове проживання, що для цього необхідно надати попередню посвідку на тимчасове проживання, яку відповідач вже вилучав, або візу, яку він не отримував, оскільки постійно проживав на території України на підставі посвідок на тимчасове проживання. Вважає, що у позивача відсутня вина у непродовжені строку дії посвідки на тимчасове проживання, оскільки цьому об`єктивно завадили введення воєнного стану та відсутність повноцінної роботи органу, який надає відповідні послуги.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказуючи, що після скасування рішення державного міграційного органу від 19 травня 2022 року про примусове повернення позивача до країни походження, позивач не звертався до міграційної служби. На даний час прийом громадян російської федерації ведеться у відділенні, яке знаходиться у м. Одеса, а тому позивач, за наявності підстав, міг звернутись для належної легалізації свого перебування в Україні.

Суд, вислухавши пояснення сторін та представника позивача, вивчивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Позивач просить поновити строк на оскарження рішення від 24 серпня 2023 року, вказуючи, що рішення було вже оскаржене ним до Дніпровського районного суду міста Києва. Так, у адміністративній справі № 755/12865/23 було відкрито провадження 05 вересня 2023 року з оскарження рішення про примусове повернення позивача від 24 серпня 2023 року. Втім, ухвалою суду від 05 жовтня 2023 року, яка долучена позивачем до позову, позов було залишено без розгляду. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року залишена без змін. Із цим позивом ОСОБА_1 звернувся до суду наступного дня після ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення - 16 листопада 2023 року, а тому суд доходить висновку, що процесуальний строк звернення із заявою про оскарження рішення позивачем пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Судом встановлено, що 24 серпня 2023 року головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Чімпой Д.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ №013617, відповідно до якого 24 серпня 2023 року о 13:10 за адресою: АДРЕСА_2 виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме, перевищення іноземцем встановленого строку перебування в Україні більш ніж на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_2 . (а.с. 17).

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ №013617 від 24 серпня 2023 року в ньому зазначено дату та час виявлення скоєного адміністративного правопорушення іноземцем, викладено обставини скоєного правопорушення та суть адміністративного правопорушення. В протоколі також зазначено нормативно-правовий акт, яким передбачена відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення. Протокол підписаний уповноваженою особою яка його склала та особою стосовно якої він складений. При цьому останнім будь-яких зауважень до протоколу не внесено.

Постановою заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Петрова Д.В. серії ПН МКМ № 013570 від 24 серпня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 5 100 гривень. З вказаної постанови вбачається, що 24 серпня 2023 року о 13:10 за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме, перевищення іноземцем встановленого строку перебування в Україні більш ніж на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_2 (а.с. 19-20).

Як вбачається з постанови серії ПН МКМ № 013570 від 24 серпня 2023 року, остання містить дату та час виявлення скоєного адміністративного правопорушення іноземцем, викладено обставини скоєного правопорушення та суть адміністративного правопорушення. В постанові також зазначено нормативно-правовий акт, яким передбачена відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення. Постанова підписана уповноваженою особою яка її винесла та вручена особі яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Сплата штрафу у розмірі 5100, 00 гривень підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 21).

Постанова ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області серії ПН МКМ № 013570 від 24 серпня 2023 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення іноземцем встановленого строку перебування в Україні більш ніж на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, вже була предметом судового розгляду.

Так, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року у справі № 755/12862/23, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

У вказаних судових рішеннях зазначено, що посвідку на тимчасове проживання, після закінчення дії посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_3 від 23 квітня 2021 року, позивач не отримав. Доказів звернення до відповідача після 22 квітня 2022 року (кінцева дата дійсності посвідки на тимчасове проживання № 800204217 від 23 квітня 2021) матеріали справи не містять. Суди дійшли висновку, що факт порушення позивачем ст. 4 Закону № 3773-VI доведено, відтак позивача правомірно притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 203 КпАП України.

Судом також встановлено, що 24 серпня 2023 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.с 156-157).

Указаним рішенням вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано його покинути територію України у термін до 03 вересня 2023 року та заборонено позивачу в`їзд на територію України строком на 3 (три) роки до 24 серпня 2026 року.

За змістом вказаного рішення, 24 серпня 2023 року співробітниками Департаменту контррозвідки СБУ виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: перевищення іноземцем встановленого строку перебування в Україні більш ніж на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. У ході опитування іноземний громадянин пояснив, що в Україну прибув 22 серпня 2021 року, з метою працевлаштування. Державний кордон України перетнув через КПП «Київ (Жуляни)». За порушення міграційного законодавства 19 травня 2022 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області стосовно іноземця прийнято рішення про примусове повернення. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 02 листопада 2022 року вищезазначене рішення скасовано. Однак, в подальшому ОСОБА_7 з метою оформлення посвідки на тимчасове проживання, продовження строків перебування, визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів не звертався. Після закінчення дозволеного терміну перебування іноземний громадянин не покинув територію України, усвідомлюючи, що цими діями умисно порушує законодавство України. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України вказаного громадянина притягнуто до адміністративної; відповідальності за частиною другою статті 203 КУпАП. Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище, відсутність у вказаного громадянина підстав для подальшого перебування на території України свідчать про те, що ним порушені вимоги ст.ст. 4, 9, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно розписки ОСОБА_1 від 24 серпня 2023 року, йому повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають на території України, прийнято рішення про примусове повернення з території України. Також, ОСОБА_1 зобов`язався не пізніше 03 вересня 2023 року залишити територію України та його ознайомлено із змістом статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Зазначено про ознайомлення з правом на оскарження рішення в судовому порядку. Як вбачається, вказане рішення позивач отримав у присутності перекладача Кіпоренка К.В. 24 серпня 2023 року (а.с. 198).

Крім цього, як убачається із письмових пояснень ОСОБА_1 від 24 серпня 2023 року, наданих головному спеціалісту відділу протидії нелегальній міграції, забезпечення видворення та реадмісії управління організації запобігання нелегальній іміграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області В. Синиці, ОСОБА_1 прибув на територію України 22 серпня 2021 року з метою працевлаштування. Державний кордон перетнув через КПП «Київ (Жуляни)». З моменту в`їзду на територію України проживав за рахунок власних коштів та заощаджень. Документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_3 терміном дії з 27 квітня 2021 року по 22 квітня 2022 року. Після закінчення дозволеного строку перебування не покинув територію України, усвідомлюючи, що цими діями умисно порушує законодавство України. З питань продовження терміну перебування в Україні, дозволу на іміграцію в Україні не подавався, оформлення посвідки на тимчасове проживання, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до відповідних органів ДМС не звертався. Будь-які інші документи, підтверджуючі законні підстави для легального перебування на території України відсутні. Мав можливість покинути територію України, але не виїхав у зв`язку із життєвими обставинами. Претензій до співробітників міграційної служби не має (а.с. 190).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (Закон № 3773-VI) визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно частини 3 статті 3 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Згідно частини 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється:

іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України;

іноземців, які постійно проживають на території України, - за паспортним документом та посвідкою на постійне проживання;

осіб без громадянства, які постійно проживають на території України, - за посвідченням особи без громадянства для виїзду за кордон;

іноземців та осіб без громадянства, яких визнано біженцями в Україні або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, - за проїзним документом для виїзду за кордон;

іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з особами, зазначеними участинах другій-дванадцятій статті 4 цього Закону, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні у зв`язку з працевлаштуванням, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні у зв`язку з участю у реалізації проектів міжнародної технічної допомоги, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні у зв`язку з участю у діяльності релігійних організацій, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні у зв`язку з участю у діяльності філій, відділень, представництв та інших структурних осередків громадських (неурядових) організацій іноземних держав, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які працюють у представництвах іноземних суб`єктів господарювання в Україні, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які працюють у філіях або представництвах іноземних банків на території України, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні у зв`язку з провадженням культурної, наукової, освітньої діяльності на підставах і в порядку, встановлених міжнародними договорами України або спеціальними програмами, а також іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні з метою участі в міжнародних та регіональних волонтерських програмах чи участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно доЗакону України «Про волонтерську діяльність», інформація про які розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які працюють кореспондентом або представником іноземних засобів масової інформації на території України, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців та осіб без громадянства, які навчаються у навчальних закладах України не менш як протягом одного року, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання;

іноземців - громадян держав, які можуть в`їжджати в Україну без візи відповідно до законодавства України чи міжнародного договору України, - за паспортним документом або іншим документом, якщо це передбачено міжнародним договором України;

іноземців, які є громадянами держав, з якими укладено договори про місцевий прикордонний рух, - за документами, які дають право на перетинання державного кордону в межах місцевого прикордонного руху, що оформляються дипломатичними представництвами та консульськими установами України в установленому Міністерством закордонних справ України порядку;

іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, - за паспортним документом та військовим квитком рядового, сержантського і старшинського складу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

При зверненні до суду, позивач вказує, що він з 2014 року проживає на території України та з 01 вересня 2014 року працює.

Відповідно до матеріалів справи, позивач в Україні був документований посвідками на тимчасове проживання: серії НОМЕР_4 за заявою від 18 серпня 2015 року, № 800066282 від 21 травня 2019 року з терміном дії до 21 травня 2020 року, № 800137472 від 05 травня 2020 року з терміном дії до 05 травня 2021 року та № 800204217 від 23 квітня 2021 року з терміном дії до 22 квітня 2022 року (а.с. 184).

Відповідно до відомостей про осіб, які перетнули державний кордон, з системи «Аркан», у проміжок часу між 24 серпня 2018 року та 24 серпня 2023 року позивач 19 квітня 2019 року перетнув державний кордон України на виїзд через ПП «Нові Яриловичі» та в`їхав на територію України через вказаний пропускний пункт 20 квітня 2019 року, а також 15 серпня 2021 року державний кордон України на виїзд через ПП «Київ (Жуляни)» та в`їхав на територію України через вказаний пропускний пункт 22 серпня 2021 року (а.с. 185).

Також, як встановлено судом, відносно позивача органами міграційної служби вже приймалось рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Так, рішенням заступника начальника Вишгородського відділу ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області А.Кравчука, затвердженим Начальником ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області С.Федоренком, від 19 травня 2022 року № 3, вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 i( ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його виїхати з території України у термін до 29 травня 2022 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі №363/1302/22 визнано протиправним і скасовано рішення Вишгородського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 19 травня 2022 року №3 про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни. Підставою для скасування оскаржуваного рішення став встановлений судом апеляційної інстанції факт звернення позивача до міграційної служби з метою продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання та недотримання міграційним органом обов`язку щодо прийняття та розгляду відповідних документів (а.с. 186-188).

Судом встановлено, що після ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 02 листопада 2022 року у справі №363/1302/22, позивач 08 грудня 2022 року засобами поштового зв`язку звернувся до відповідача із заявою, у якій просив здійснити обмін посвідки № 800204217 на тимчасове проживання шляхом видачі нової посвідки на тимчасове проживання строком на 1 рік (а.с. 205).

У порядку звернення громадян, відповіддю від 18 січня 2023 року № І-2504/6/8010-22/8010.6.2/193-23 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області роз`яснено порядок звернення для видачі посвідки на тимчасове проживання та роз`яснено про необхідність особистого звернення іноземця з цього питання до демографічної служби (а.с. 208).

Відповідно до ч. 14 ст. 4 Закону №3773-VІ, іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Як стверджує позивач, що не заперечується відповідачем, посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_3 від 23 квітня 2021 року, отримана ОСОБА_1 на підставі частини 14 статті 4 Закону №3773-VІ, згідно з якою іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Згідно з частиною 14 статті 5 Закону №3773-VІ підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.

Зважаючи на вказані вище норми, а також ураховуючи те, що підстави для видачі ОСОБА_1 посвідки на тимчасове проживання не зникли, останній мав право на продовження дії такої посвідки.

Разом з тим, доказів того, що позивач особисто звернувся до міграційної служби, після роз`яснення такого порядку, з метою з оформленням документів на тимчасове проживання в Україні, стороною позивача до суду не надано.

Згідно із ч. 22 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування в Україні на період існування обґрунтованих підстав для подальшого перебування.

Отже, у цій справі позивач не надав доказів щодо звернення до органів ДМС у встановленому законодавством порядку, з оформленням документів на тимчасове проживання в Україні. Наведене свідчить, що позивач, порушуючи чинне законодавство України, розуміючи наслідки такого порушення, з особистих міркувань, у належний спосіб, не звернувся до органів ДМС з оформленням документів на право проживання в України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, яких визнано біженцями в Україні або яким надано притулок в Україні, вважаються такими, які постійно проживають на території України з моменту визнання біженцем в Україні або надання притулку в Україні. Постійне проживання на території України біженців підтверджується посвідченням біженця.

Іноземці та особи без громадянства, яких визнано особами, що потребують додаткового захисту, або яким надано тимчасовий захист в Україні, вважаються такими, які на законних підставах тимчасово проживають на території України на період дії обставин, за наявності яких додатковий чи тимчасовий захист було надано. Тимчасове проживання на території України таких іноземців та осіб без громадянства підтверджується посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, або посвідченням особи, якій надано тимчасовий захист в Україні.

Разом з тим, надана позивачем копія заяви до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 28 серпня 2023 року про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не може свідчити про неправомірність рішення про його примусове повернення від 24 вересня 2023 року.

Порушення приписів законодавства України, а саме звернення до компетентних державних органів із зверненням за захистом із значним зволіканням у часових проміжках, на думку суду не є підставою для задоволення позовних вимог.

Дане рішення суду повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 14.03.2018 № 820/1502/17, та у постанові від 30.01.2020 № 826/10336/18 (К/990133669/19), де зазначено, що «значна тривалість проміжків часу між виїздом з країни громадянської належності, прибуттям в Україну та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, свідчить про відсутність у особи обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань. При цьому мотив звернення із даною заявою може бути іншим».

Частинами 14 та 15 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України. Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - тринадцятій цієї статті.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві 16 квітня 2014 року зареєстровано шлюб між громадянином російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та громадянкою України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 40).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у подружжя ОСОБА_1 (громадянин російської федерації) та ОСОБА_3 (громадянка України) народився син ОСОБА_4 (а.с. 39).

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання чи таких посягань.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до висновку, що відносини відповідача з членами його сім`ї, зокрема, дитиною та дружиною, складають «сімейне життя» для цілей застосування статті 8 Конвенції (п.65 постанови у справі «Нунесс проти Норвегії» від 28.06.2011 р. (заява №55597/09)).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене ст.8 Конвенції в контексті ухвалення рішення про примусове повернення з України, не відповідає нормам законодавства, отже не буде законним.

В судовому засіданні представником відповідача не надано доказів асоціальної характеристики позивача, відповідач є працевлаштований з 2014 року у ТОВ «АльянсЕнерго», за місцем роботи має позитивну характеристику, а тому суд також мусить визнати, що таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

При оцінці пропорційності втручання у зазначене вище право позивача, суд також мусить оцінити дотримання інтересів його дружини та сина, доля якого, враховуючи його вік, вочевидь, потрапляє в залежність від рішення про примусове повернення з України. Стосовно цього доводу суд бере до уваги, що позивач неодноразово легалізовував своє перебування на території України, після початку повномасштабного вторгнення російської федерації звертався до органів міграційної служби для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання.

В цьому контексті, суд також вважає за необхідне послатись на пункти 83, 84 постанови Європейського суду з прав людини у справі «Нунесс проти Норвегії» від 28.06.2011 р. (заява №55597/09), де зазначено, зокрема, що Європейський суд поділяє думку про те, що вислання заявниці матері двох дітей, з дворічною забороною на повторний в`їзд, беззаперечно утворить надзвичайно болючий захід по відношенню до дітей. З огляду на тривалий тісний зв`язок з матір`ю…, тривалого періоду, що сплинув до вжиття міграційними органами рішення про вислання з забороною на повторний в`їзд, Європейський суд не переконаний в тому, що при конкретних обставинах були в достатній мірі враховані найкращі інтереси дітей для цілей статті 8 Конвенції. В цьому контексті також необхідно врахувати статтю 3 Конвенції ООН про права дитини, згідно якої, найкращі інтереси дитини мають бути пріоритетом при прийнятті публічними органами будь-яких заходів відносно дітей (см. Постанова ОСОБА_10 Європейського Суду з прав людини «Нойлінгер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), скарга №41615/07, §135, ECHR2010). Таким чином, Европейський суд не впевнений в тому, що влада Норвегії діяла в межах свого розсуду, прагнучи встановити справедливу рівновагу між публічним інтересом у встановленні ефективного міграційного контролю та потребами заявниці у перебуванні в Норвегії з метою підтримання контактів зі своїми дітьми в їх найкращих інтересах».

Враховуючи вище викладене, суд вважає втручання у право позивача, передбачене ст.8 Конвенції, а також пов`язане з цим втручання в права та інтереси його сина та дружини при ухваленні відповідачем рішення про примусове повернення з України, вочевидь не є пропорційними легітимній меті забезпечення міграційної політики держави, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в частині скасування рішення відповідача про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Щодо позовної вимоги про зупинення виконання оскаржуваного рішення відповідача від 24 серпня 2023 року, в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Так, згідно пункту 10 Розділу І "Загальні положення" Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України № 38/11 від 22 січня 2018 року) оскарження рішень про примусове повернення або примусове видворення зупиняє їх дію, якщо іноземець оскаржив це рішення у встановленому законом порядку до суду - у межах строків, визначених частинами другою-четвертою статті 288 КАС України, незалежно від того, чи суд у порядку забезпечення адміністративного позову відповідною ухвалою зупинив дію рішення суб`єкта владних повноважень або його окремих положень, що оскаржуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5 ,7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288, 289, 371 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Адміністративний позов громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, про скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни - задовольнити частково.

Поновити громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 строк для оскарження рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 24 серпня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни

Скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 24 серпня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відповідно до ст. 288 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.В. Слободянюк