Справа № 340/4584/23
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/4584/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Науменка В.В.

при секретарі судового засідання Гловацькій М.О.,

за участі:

представника відповідача Цоток І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (вул. Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, 25006, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через уповноваженого представника адвоката Мустіпан О.В., звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.02.2023 року №4, №4, №4, №4, №4, №4, №4, №4, №4, №4.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковим органом перевірка проведена за період, що перевищує 1095 днів, що на думку позивача є незаконним, як і прийняті за наслідком такої перевірки податкові повідомлення-рішення. Також вказується, що частина спірних ППР фактично дублюються та винесені за одні й ті ж самі порушення. Крім цього, позивач заперечує вчинення ним порушень, які стали підставою для винесення спірних ППР.

Ухвалою від 03.07.2023 позовну заяву залишено без руху з підстав неналежної якості наданих примірників позову та додатків до нього (а.с. 70).

На виконання ухвали суду від представника позивача до суду 18.07.2023 надійшло два примірники позову з додатками, належної якості.

Ухвалою від 24.07.2023 позивачу продовжено строк на усунення недоліків з підстав відсутності доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі (а.с. 140-141).

Від позивача до суду 07.08.2023 надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 24.07.2023 та докази сплати судового збору (а.с. 143-144).

Ухвалою суду від 08.08.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 146).

Ухвалою суду від 12.09.2023 вирішено подальший розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 174).

Під час судового розгляду 23.11.2023 року суд ухвалою без виходу до нарадчої кімнати задовольнив клопотання представника позивача та замінив первісного позивача фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 на належного позивача ОСОБА_1 (а.с. 225).

Від відповідача до суду 21.08.2023 надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого відповідач позовні вимоги не визнає, у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що посилання позивача на 1095-ти денний строк, за який податковий орган має право провести перевірки та самостійно визначити суму грошових зобов`язань, в даному випадку є помилковим, оскільки Законом від 17.03.2020 року №533-ІХ доповнено підрозділ 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України пунктом 52-2, відповідно до якого перебіг зазначених строків зупиняється з 18.03.2020 по останній календарний день місяця, в якому завершується дія карантину щодо Covid-19, а в подальшому, Законом від 15.03.2022 №2120-ІХ вказані строки зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану. Що стосується доведеності самих порушень, які послугували підставою для винесення спірних ППР, зазначено, що такі порушення встановлені під час проведення перевірки та детально описані в Акті від 24.01.2023, копія якого міститься у матеріалах справи. Зазначає, що відповідач діяв виключно у межах своєї компетенції у спосіб та на підставі, визначених законом, а отже спірні ППР винесені правомірно та скасуванню не підлягають (а.с. 150-153).

Інших заяв по суті справи від сторін до суду не надходило.

Представник позивача в судовому засіданні 23.11.2023 позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Суду пояснила, що спірні повідомлення-рішення, як і сама податкова перевірка, охоплюють період, що перевищує встановлений законом 1095-ти денний строк з 01.01.2017 по 01.08.2022, що саме по собі є достатньою підставою для визнання таких ППР протиправними та їх скасування.

Під час надання відповіді на запитання представника відповідача погодилась, що одне з оспорюваних податкових повідомлень-рішень - №4 від 16.02.2023, є скасованим податковим органом в адміністративному порядку, отже на необхідності його скасування судом не наполягала.

Наголосила, що матеріали справи повністю підтверджують позовні вимоги, а надання додаткових пояснень чи доказів є недоцільним, оскільки усі докази надані разом з позовом а позиція детально викладена у позовній заяві.

У судове засідання 07.12.2023 представник позивача не з`явилась, надала заяву про його проведення без її участі, на задоволенні позову наполягала (а.с. 232).

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала.

Зазначила, що одне з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень - №4 від 16.02.2023, скасовано податковим органом під час його оскарження в адміністративному порядку, тобто ще до подачі позову, відтак позовні вимоги у відповідній частині є повністю безпідставними.

Щодо доводів позову відносно пропуску податковим органом встановленого Законом строку на проведення перевірок, наголосила на позиції, викладеній у відзиві на позовну заяву, яка зводиться до врахування внесених змін до ПК України, відповідно до яких перебіг зазначених строків було зупинено з 18.03.2020, а отже доводи позивача у цій частині також є безпідставними.

З приводу тверджень позивача про дублювання в оскаржуваних ППР санкцій за одні й ті ж самі порушення, зазначила, що кожне ППР винесено у зв`язку з окремим порушенням податкового законодавства з боку позивача, що знаходить своє підтвердження в Акті перевірки; надала суду пояснення щодо підстав для винесення кожного з оспорюваних ППР.

Наголосила, що доводи позивача, викладені у позовній заяві про те, що ним не вчинялись встановлені відповідачем порушення податкового законодавства, не підтверджені жодним доказом. Зокрема, до позову додано лише Акт перевірки, спірні ППР та рішення про результати розгляду скарги, водночас не додано жодних первинних документів, які б доводили дотримання позивачем вимог закону та свідчили б про протиправність висновків податкового органу.

Просила суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 04.10.2010 року був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (а.с. 207).

Водночас, 01.08.2022 до реєстру внесено запис про припинення державної реєстрації підприємницької діяльності, отже з вказаної дати позивач не є фізичною особою-підприємцем, що сторонами не заперечується.

Судом також встановлено, що з 09 по 17 січня 2023 року ГУ ДПС у Кіровоградській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків фізичної особи ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з метою контролю за дотриманням вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 01.08.2022, а також законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 01.08.2022 року, за наслідками проведення якої податковим органом складено Акт від 24.01.2023 №294/11-28-24-04/ НОМЕР_1 (а.с. 74-101).

Відповідно до висновків проведеної перевірки, відображених а Акті від 24.01.2023 №294/11-28-24-04/ НОМЕР_1 , податковим органом встановлено наступні порушення, допущені платником податків:

- п.п. 16.1.5, 16.1.12 п. 16.1. ст. 16, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 ПК України в частині ненадання на перевірку документів у повному обсязі;

- п. 293.3, 293.4 ст. 293 ПК України в частині заниження податкового зобов`язання з єдиного податку за І півріччя 2018 року на суму 46210,56 грн. та за ІІІ квартал 2018 року на суму 465000,00 грн.;

- п. 177.2, пп. 177.4.2, 177.4.5, 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України в частині заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 366125,77 грн., у т.ч. за 2019 рік на суму 322196,74 грн., за 2020 рік на 43929,03 грн.;

- п. 31.1 ст. 31, п. 36.1 ст. 36, п. 57.1 ст. 57 ПК України щодо несвоєчасної сплати податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування, визначеного у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2020 рік;

- п.п 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» ПК України в частині заниження податкового зобов`язання з військового збору за результатами річного декларування на загальну суму 30510,48 грн., в т.ч. за 2019 рік у сумі 26849,73 грн., за 2020 рік на 3660,75 грн.;

- п. 31.1 ст. 31, п. 36.1 ст. 36, п. 57.1 ст. 57 ПК України щодо несвоєчасної сплати податкового зобов`язання з військового збору за результатами річного декларування, визначеного у податковій декларації про майновий стан і доходи з 2020 рік;

- п. 57.1 ст. 57, п. 70.16 ст. 70, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України щодо часткового невідображення дати прийняття/звільнення найманих працівників, не включення нарахованих та виплачених сум доходу в податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ фізичним особам-підприємцям, не відображення нарахованої/виплаченої заробітної плати з утриманим/перерахованим податком на доходи фізичних осіб, військовим збором за ІІ квартал 2021 року найманому працівнику;

- пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України в частині заборгованості перед бюджетом по сплаті ПДФО із заробітної плати найманих осіб у сумі 4566,10 грн.;

- ч. 4 п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині неподання звітності з ЄСВ за І квартал 2021 року, ІІІ квартал 2022 року та несвоєчасного подання звіту за ІІІ квартал 2021 року;

- ч. 2 п. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження суми єдиного внеску, нарахованої з чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 209758,54 грн., у тому числі за 2018 рік 1833,43 грн., за 2019 рік 154234,08 грн., за 2020 рік 53691,03 грн.;

- п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 5 ст. 8, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження єдиного внеску із заробітної плати найманих працівників у сумі 3960,00 грн.;

- п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині несвоєчасної сплати єдиного внеску за ІІІ квартал 2020 року, за IV квартал 2020 року, за ІІ квартал 2021 року;

- п. 49.1, 49.2, пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п. 203.1 ст. 203 ПК України в частині несвоєчасного подання податкових декларацій по податку на додану вартість за січень 2021 року, липень 2021 року, вересень 2021 року;

- п. 184.7 ст. 184, п. 189.9 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 ПК України в частині заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 222816.49 грн.;

- пп. 250.2.1 п. 250.2 ст. 250 ПК України в частині неподання податкової декларації з екологічного податку за І-IV квартали 2017 року, І-IV квартали 2018 року, І-IV квартали 2019 року та І-ІІ квартали 2020 року;

- пп. 240.1.3 п. 240.1 ст. 240, пп. 242.1.3 п. 242.1 ст. 242 ПК України в частині заниження податкового зобов`язання з екологічного податку на загальну суму 589,21 грн.

За наслідками виявлених порушень податковим органом винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

- №4 від 16.02.2023 на суму 1020,00 грн. (а.с. 102-103);

- №4 від 16.02.2023 на суму 6124,15 грн. (а.с. 104-106);

- №4 від 16.02.2023 на суму 446674,96 грн. (а.с. 107-108);

- №4 від 16.02.2023 на суму 37222,91 грн. (а.с. 109-110);

- №4 від 16.02.2023 на суму 639013,20 грн. (а.с. 111-112);

- №4 від 16.02.2023 на суму 278520,61 грн. (а.с. 113-114);

- №4 від 16.02.2023 на суму 589,21 грн. (а.с. 115-116);

- №4 від 16.02.2023 на суму 340,00 грн. (а.с. 117-118);

- №4 від 16.02.2023 на суму 1020,00 грн. (а.с. 119-120);

- №4 від 16.02.2023 на суму 4080,00 грн. (а.с. 121-122).

З матеріалів справи вбачається, що на вказані податкові повідомлення-рішення 23.03.2023 представником позивача було подано скаргу до ДПС України, за наслідком розгляду якої було прийнято рішення від 18.05.2023 №12290/6/99-00-06-01-04-06 (а.с. 128-135), яким зазначену скаргу задоволено частково, скасовано ППР від 16.02.2023 №4, решту винесених ППР залишено без змін.

Не погоджуючись з такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За приписами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 102.1 статті 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань, в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації).

У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.

З місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами цього Кодексу.

Законом України від 17 березня 2020 року № 533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено, серед іншого, пунктом 52-2, яким, зокрема, передбачалось, що на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13 травня 2020 року № 591-IX зазначений абзац пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України викладено у такій редакції: «на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу».

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України зупинено, натомість статтю 102 ПК України доповнено пунктом 102.9 такого змісту: "На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи".

Вказана норма закону п. 102.9 ст. 102 ПК України, була виключена Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30 червня 2023 року № 3219-IX, який набрав чинності з 01.08.2023 року.

Аналіз наведених норм закону надає можливість зробити висновок про те, що починаючи з 18 березня 2020 року по 01.08.2023 року перебіг строків, передбачених статтею 102 ПК України, був зупинений.

Відповідно до матеріалів справи, зокрема пункту 1.6 Акту перевірки від 24.01.2023 №294/11-28-24-04/ (а.с. 78), вбачається, що за період з 01.01.2017 по 30.09.2018 ФОП ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку (3 група). Позивачем зазначені факти не заперечувались, жодних спростувань цього факту до суду не надходило.

Пунктом 296.3 статті 296 ПК України визначено, що платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.

Відповідно до підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Отже, податкова декларація за І квартал 2017 року позивачем мала бути подана протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу, тобто не пізніше 10 травня 2017 року, тобто передбачений статтею 102 1095-ти денний строк, перебіг якого мав місце до 18.03.2020 та після 01.08.2023, повинен був спливти 09.05.2020 року.

Водночас, оскільки з 18.03.2020 й по час проведення спірної перевірки (з 09 по 17 січня 2023 року) перебіг строків, передбачених статтею 102 ПК України, був зупинений, про що судом вище наведено детальний аналіз, суд приходить до висновку, що під час проведення спірної перевірки податковим органом не було порушено строки, встановлені статтею 102 Податкового кодексу України.

Таким чином, податковий орган мав право проводити перевірку ОСОБА_1 та визначати суми грошових зобов`язань останнього за період з 01.01.2017 по 01.08.2022, строки, визначені статтею 102 ПК України в даному випадку відповідачем порушені не були, а доводи позивача про порушення податковим органом строку, за який може бути проведено перевірку та визначено суми грошових зобов`язань платника податків, є помилковими.

Отже, зазначені обставини не можуть бути підставою для визнання спірних податкових повідомлень-рішень протиправними та їх скасування.

Суд також не приймає доводи позивача щодо невчинення ним порушень, виявлених під час проведеної перевірки, відображених в Акті та спірних ППР, оскільки такі твердження не підкріплені жодними доказами.

Так, суд зазначає, що у якості додатків до позовної заяви позивачем долучено лише оскаржувані податкові повідомлення-рішення, розрахунок штрафних (фінансових) санкцій, Акт перевірки та результати оскарження ППР в адміністративному порядку. Інших документів, які б підтверджували доводи позивача про дотримання ним норм податкового законодавства, в першу чергу первинних бухгалтерських документів, матеріали справи не містять взагалі, незважаючи на неодноразове роз`яснення судом представнику позивача його права на долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Доводи позивача щодо нечіткого зазначення порушень, за вчинення яких відповідачем застосовано штрафні санкції та винесено спірні ППР, як і доводи про те, що частина ППР винесена фактично за одні й ті ж самі порушення, на переконання суду є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, зокрема змістом оскаржуваних ППР, розрахунком штрафних (фінансових) санкцій (а.с. 123), Актом перевірки, тощо.

Суд також зауважує, що одне з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень - №4 від 16.02.2023, на час розгляду справи скасоване податковим органом, а отже вимоги щодо визнання його протиправним та скасування є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність спірних рішень підтверджено належними та допустимими доказами.

Отже, судом не встановлено будь-яких ознак протиправності в діях податкового органу під час винесення спірних податкових повідомлень-рішень, а тому позовні вимоги щодо визнання їх протиправними та скасування є такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню не підлягають.

Доказів понесення відповідачем судових витрат у справі до суду не надано.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити фактично понесеними.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 15 грудня 2023 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО