Справа № 520/641/2020
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 грудня 2023 р.Справа № 520/641/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 по справі № 520/641/2020

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

01.09.2023 на вищезазначену ухвалу ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 по справі № 520/641/2020 - залишено без руху. Надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху шляхом подання доказів про сплату судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. або надання клопотання про звільнення чи відстрочення сплати судового збору відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір", підтверджене належними доказами.

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення копію вказаної ухвали ОСОБА_1 отримала 04.12.2023.

11.12.2023 (відповідно до штемпеля на конверті), на виконання вимог ухвали суду, ОСОБА_1 направила клопотання про звільнення її від сплати судового збору, яке надійшло 13.12.2023.

В обґрунтування зазначеного клопотання заявниця посилається на те, що її чоловік - ОСОБА_2 як інвалід II групи згідно із Законом України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, на підтвердження чого додає копії: довідки МСЕК серії 12 ААА за № 972645, свідоцтва про одруження, паспорта та ідентифікаційного коду чоловіка заявниці, виконавчого листа, свідоцтва про смерть чоловіка.

Будь-яких інших доказів на підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 не надано.

Перевіривши доводи клопотання про звільнення від сплати судового збору, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що дане клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, частиною другою статті 3 Закону України "Про судовий збір" визначено за подання яких процесуальних документів (заяв, клопотань, скарг) судовий збір не справляється. А частиною першою статті 5 вказаного Закону встановлено категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Умови, за яких суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору з урахуванням майнового стану сторони та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення застосовується, обумовлені статтею 8 Закону України Про судовий збір.

Так, згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї ж статті закріплено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України Про судовий збір судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Суд також виходить з того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

При прийнятті таких висновків суд враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку із цим обставини, пов`язані небажанням сторони сплатити судовий збір, у тому числі, обставини, пов`язані з фінансуванням суб`єкта владних повноважень з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

Відповідно до пункту 11 Рекомендацій щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, що прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи, прийняття до судочинства не повинно обумовлюватися сплатою стороною державі будь-якої грошової суми, розміри якої нерозумні стосовно до даної справи; у тій мірі, в якій судові витрати є явною перешкодою для доступу до правосуддя, їх слід, по можливості, скоротити або анулювати.

Суд також враховує положення частини першої статті 139 КАС України, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд касаційної скарги вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд), за якою вимога сплатити судовий збір не порушує право заявників на доступ до правосуддя, оскільки судовий збір є певним законним обмежувальним заходом, який є формою регулювання доступу до суду, а також попередження подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів. Таке обмеження не може розглядатись як таке, що саме по собі суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, який гарантує кожному право на розгляд його справи судом.

У справі Шишков проти Росії (Shishkov v. Russia, заява № 26746/05, п. 108-112) Суд нагадує, право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб (Ashingdane v. the United Kingdom, 8225/78, п. 57).

Разом з тим, Суд вважає, що встановлюючи таке регулювання, Договірні держави користуються певною свободою розсуду; застосовані обмеження не повинні обмежувати доступ, що залишається індивідууму таким чином або в такій мірі, що сутність права порушується; обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує законної мети і якщо не існує розумного співвідношення пропорційності між використаними засобами та метою, яку потрібно досягти; національні суди надають звільнення від судових зборів тим заявникам, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (Marina v. Latvia, № 46040/07, п. 50, 52); такі особливості, як здатність заявника сплатити судові збори, та стадія розгляду справи, враховуються при оцінці того, чи був порушений доступ до суду (Paykar Yev Haghtanak Ltd v. Armenia, № 21638/03, п. 48); обмеження суто фінансового характеру, які абсолютно не пов`язані з перспективами успішності позову, повинні бути предметом особливо суворого розгляду з точки зору інтересів правосуддя (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, № 39199/98, п. 65).

Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 686/114/16-ц, положення Закону України Про судовий збір не містять вичерпного й чітко визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи; у кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі Kniat v. Poland, заява № 71731/01; п. 63 64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі Jedamski and Jedamska v. Poland, заява № 73547/01).

При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію (справа Шишков проти Росії (Shishkov v. Russia), заява № 26746/05). Крім того, на переконання ЄСПЛ, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження (справа Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95); підставою для рішення суду про звільнення від сплати судового збору може бути майновий (фінансовий) стан особи (справа ФК Мретебі проти Грузії (FC Mretebi v. Georgia), заява № 38736/04).

Так, вказана ОСОБА_1 у клопотанні підстава звільнення від сплати судового збору не передбачена ані частиною другою статті 3, ані частиною першою статті 5 Закону України "Про судовий збір", як безумовна підстава для такого звільнення саме заявниці.

Натомість, додані ОСОБА_1 до клопотання документи підтверджують наявність пільг у її чоловіка - ОСОБА_2 , зокрема, щодо сплати судового збору і виключно до дати його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а не у самої заявниці.

Разом з тим, до клопотання про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 не додано жодних доказів, відповідно до яких суд може розглянути відповідне клопотання, зокрема, з урахуванням важкого майнового стану згідно статті 8 Закону України "Про судовий збір". Такими доказами можуть слугувати, зокрема, довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії, довідка про розмір отриманих соціальних виплат, довідка органу доходів і зборів про доходи за попередній календарний рік.

Аналогічна позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 13 лютого 2018 року у справі № 800/533/17, Верховним Судом в ухвалі від 27 лютого 2019 у справі № 296/10376/16-а.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про неможливість задоволення клопотання заявниці про звільнення від сплати судового збору з підстав, наведених останньою.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Положеннями ч. 2, 6 ст. 121 КАС України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Отже, законодавством регламентовано право суду продовжити встановлений ним процесуальний строк.

Крім того, у відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з ч. 2 ст. 169 КАС України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, строк, встановлений законом на усунення недоліків апеляційної скарги, становить не більше десяти днів, а отже суд, продовжуючи строк на усунення недоліків апеляційної скарги, враховує наведені положення процесуального законодавства.

З огляду на викладене, з урахуванням ч. 2 ст. 169 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження процесуального строку, встановленого ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2023 для усунення недоліків поданої апеляційної скарги - на десять днів з дня отримання копії даної ухвали суду.

Керуючись ст. 13, 118, 121, 133, 169, 243, 250, 296, 298, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 по справі № 520/641/2020 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 у справі № 520/641/2020 - на десять днів з дня отримання копії даної ухвали суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі не усунення недоліків апеляційної скарги щодо направлення оригіналу квитанції про сплату судового збору в розмірі 2684, 00 грн або неподання належних доказів на підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору, відповідно до п.1 ч.4 ст.169 та ч. 5 ст. 298 Кодексу адміністративного судочинства України питання про повернення апеляційної скарги буде вирішено протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Ухвала набирає законної сили з дати її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя П`янова Я.В.
Судді Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.