Справа № 380/20935/23
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року

справа №380/20935/23

провадження № П/380/21104/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16. ) в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.07.2023 за № 31 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу роботи для призначення пенсії по інвалідності періоди роботи у Самбірському районному акціонерному товаристві по підвищенню родючості землі, захисту рослин «Агросервіс» з 02.01.1989 по 18.07.1994;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня встановлення інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.07.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак відповідач не зарахував до його страхового стажу період роботи з 02.01.1989 до 18.07.1994 у Самбірському районному акціонерному товаристві по підвищенню родючості землі, захисту рослин «Агросервіс», мотивуючи це тим, що у наказі про звільнення ім`я позивача не відповідає паспортним даним. Відтак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 18.07.2023 №31 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки його страховий стаж є недостатнім. Не погоджуючись із такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду.

Ухвалою від 11.09.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 25.09.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач Головне управління ПФУ у Львівській області 10.10.2023 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до частини першої статті 32 Закону №1058-IV, особи з інвалідністю ІІІ групи, мають право на пенсію по інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, після досягнення 56 років до досягнення 59 років включно 14 років. Згідно наданих до заяви документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, диплом, військовий квиток, довідки про стаж), загальний страховий стаж складає 9 років 1 місяць 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Не зараховано до загального страхового стажу період роботи з 02.01.1989 по 18.07.1994, оскільки в наказі про звільнення від 15.07.1994 №12-К ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 ». Оскільки позивач не має достатнього страхового стажу, то права виходу на пенсію по інвалідності відповідно до частини першої статті 32 Закону №1058-IV у нього немає. Отже, рішення Головного управління ПФУ у м. Києві №31 від 18.07.2023 про відмову у призначенні пенсії прийняте з дотриманням та у відповідності до норм та вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів.

Ухвалою від 07.11.2023 суд залучив до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16. ) та встановив п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для надання до суду відзиву на позов разом з усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього документів іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Ухвалою від 24.11.2023 суд витребував у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області документи, які подавались ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії по інвалідності та усі інші матеріали пенсійної справи позивача та продовжив строк розгляду справи на п`ятнадцять днів.

Витребувані матеріали надійшли до суду 07.12.2023.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_2 .

Позивач з 01 вересня 1982 року по 13 липня 1985 року навчався в Добромильському середньому професійно-технічному училищі №73, де здобув загальну середню освіту, що підтверджується копією диплома № НОМЕР_3 .

З 19 травня 1986 року по 01 червня 1988 року позивач проходив строкову військову службу у армії СРСР, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_4 .

Наказом Самбірського районного виробничого об`єднання по агрохімічному обслуговуванню сільського господарства «Сільгоспхімія» від 02.01.1989 №1-к позивача прийнято на посаду водія 2-го класу автотранспорту з тижневим строком випробування з відрядно-преміальною системою оплати праці.

У 1991 році Самбірська райсільгоспхімія перейменована в Самбірське районне акціонерне товариство по підвищенню родючості землі, захисту рослин «Агросервіс» (наказ від 26.12.1991 №86)

На підставі наказу від 20 лютого 1996 року №5 Самбірське районне акціонерне товариство по підвищенню родючості землі, захисту рослин «Агросервіс» перейменоване у Відкрите акціонерне товариство «Самбірський Агросервіс».

Вказане підтверджується довідкою архівного відділу Самбірської районної державної адміністрації Львівської області від 11.07.2023 №01-23/647.

Наказом Самбірського районного акціонерного товариства по підвищенню родючості землі, захисту рослин «Агросервіс» від 15.07.1994 №12-к звільнено ОСОБА_1 з 18.07.1994 за п. 1 ст. 40 КЗпП України по скороченню чисельності працівників.

Як видно з індивідуальних відомостей про застраховану особу, до страхового стажу позивача зараховано періоди: навчання у вищих/середніх навчальних закладах з 01.09.1982 до 13.07.1985; військова служба строковика з 19.05.1986 по 01.06.1988; з 01.02.1998 по 31.07.1999; з 01.09.1999 по 31.03.2000; з 01.09.2003 по 31.12.2003; 01.01.2004 по 01.11.2004; з 02.09.2007 по 31.07.2008.

Як видно з виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 04.05.2023 №744425, позивачу встановлено інвалідність третьої групи довічно. Дата огляду 14.04.2023.

11.07.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Вказана заява і документи, додані до неї, розглядалися за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві.

Рішенням від 18.07.2023 №31 зазначено наступне:

Відповідно до статті 30 Закону, особи мають право на призначення пенсії в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання за наявності стажу роботи, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону особам, які визнані інвалідами ІІІ групи мають право на пенсію по інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, після досягнення 56 років до досягнення 59 років включно 14 років.

Відповідно наданих до заяви документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, диплом, військовий квиток, довідки про стаж), загальний страховий стаж складає 9 років 1 місяць 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Не зараховано до загального страхового стажу період роботи з 02.01.1989 по 18.07.1994, оскільки в наказі про звільнення від 15.07.1994 №12-К ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 ».

Враховуючи вищезазначене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (14 років).

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (надалі по тексту - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (надалі по тексту - Закон №1058-ІV).

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IVправо на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 56 Закону №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як уже встановлено судом, підставою не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02.01.1989 до 18.07.1994 стало те, що у наказі про звільнення позивача з посади від 15.07.1994 №12-к вказане ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 ».

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1).

Пунктом 1.1. Розділу І Порядку №22-1 передбачено, що заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Пунктом 2.1. Розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема:

документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;

документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу);

для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення);

відомості про місце проживання особи;

документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком.

Пунктом 2.2. Розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу.

Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК.

Як видно з матеріалів справи, разом із заявою про призначення пенсії позивач подав наступні документи: копію паспорта та РНОКПП, довідку про місце проживання, копію військового квитка НОМЕР_4 , копію диплома НОМЕР_5 , копію виписки з акта огляду МСЕК № 744425, довідку архівного відділу Самбірської районної державної адміністрації Львівської області від 11.07.2023 №01-23/647, копії наказів №1-к від 02.01.1989 та №12-к від 15.07.1994.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

У разі наявності сумнівів або необхідності уточнити певні відомості, пенсійний орган мав можливість скористатися правами, передбаченими ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV, та звернутися до центру зайнятості з відповідним запитом.

При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ним вчинялись певні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач не виконував трудові обов`язки у спірний період або що вказаний період не відповідає дійсності. Зазначення у наказі імені позивача «Зор`ян» суд розцінює як технічну помилку, допущену підприємством, яка не може перешкоджати позивачеві у реалізації його права на пенсійне забезпечення.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Наведене в повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення документів щодо відомостей про здійснення трудової діяльності на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Відтак спірний період виконання трудових обов`язків у Самбірському районному акціонерному товаристві по підвищенню родючості землі, захисту рослин «Агросервіс» з 02.01.1989 по 18.07.1994 підлягає врахуванню до трудового та страхового стажу позивача.

Таким чином, загальний страховий стаж позивача, з урахуванням спірних періодів становить 14 років 7 місяців 15 днів.

Частиною першою статті 30 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Частиною першою статті 32 Закону №1058-IV передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Статтею 34 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачу на день звернення за призначенням пенсії виповнилося 56 років, що підтверджується копією паспорта. Позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, що підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією №744425. Страховий стаж на момент звернення з урахуванням спірних періодів становить 14 років 7 місяців 15 днів. Відтак позивачем дотримано усіх умов для призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Стаття 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням обставин справи суд приходить до висновку що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача призначити йому пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV з дати встановлення інвалідності, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи у Самбірському районному акціонерному товаристві по підвищенню родючості землі, захисту рослин «Агросервіс» з 02.01.1989 по 18.07.1994.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

На підставі ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2147,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві за рахунок їх бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, пп. 15.5 п.15 розділу Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві від 18.07.2023 №31 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) призначити ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати встановлення інвалідності, зарахувавши до страхового стажу період роботи у Самбірському районному акціонерному товаристві по підвищенню родючості землі, захисту рослин «Агросервіс» з 02.01.1989 по 18.07.1994.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073 (тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16. ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073 (тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.