Справа № 160/6801/23
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-10-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2023 рокуСправа №160/6801/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про скасування наказу, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -
04.04.2023 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати неправомірним Наказ № 109 від 05.06.2022 року ТВО командира в/ ч НОМЕР_1 по стройовій частині - з дня його підписання та скасувати;
- визнати неправомірними діями створення витягу з Наказу № 109 від 05.06.2022 року ТВО командира в/ч НОМЕР_1 по стройовій частині з реквізитами "ТВО командир в/ч НОМЕР_1 капітан ОСОБА_2 ", "Начальник штабу - перший заступник командира військової частини НОМЕР_1 " з проставленням на ньому напису "ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ" підписом "Сергій Чуб" та відбитку гербової печатки в/ч НОМЕР_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що спірний наказ підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки був виданий не уповноваженою на вчинення таких дій особою - капітаном ОСОБА_3 за тих обставин, коли згідно положень Статуту внутрішньої служби ЗСУ призначений 01.06.2022 року наказом командира в/ч НОМЕР_2 на посаду командира в/ч НОМЕР_1 майор ОСОБА_4 був єдиною особою, яка мала повноваження на видачу розпорядчих актів відносно особового складу. Зазначає про відсутність реєстрації такого наказу в Книзі наказів та директив в/ч НОМЕР_1 . Позивач зауважує, що накази набирають чинність виключно з моменту їх реєстрації в Книзі обліку наказів по особовому складу. Крім цього позивач зазначає, що спірний наказ не оприлюднювався для ознайомлення та позивачу під підпис не надавався. Позивач наголошує, що спірний наказ беззаперечно підлягає визнанню протиправним та скасуванню. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю останньої вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України.
На виконання вимог ухвали суду, 17.04.2023 позивачем були усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 відкрито провадження у справі № 160/6801/23 та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
01.05.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що відповідно до статей 35, 36 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України: накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Відповідно до статті 61 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України новопризначені командири військових частин (кораблів) вступають на посаду на підставі розпорядження чи наказу старшого командира (начальника). Про свій вступ на посаду командир частини (корабля) оголошує наказом і доповідає старшому командирові (начальникові). Так, командир військової частини НОМЕР_2 , своїм наказом №9 від 01.03.2022 року, призначив старшого лейтенанта ОСОБА_3 заступником командира військової частини НОМЕР_1 . Командир військової частини НОМЕР_2 наказом №48 від 01.03.2022 призначив старшого лейтенанта ОСОБА_3 тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 . Командир військової частини НОМЕР_2 наказом №27 від 17.04.2022 призначив майора ОСОБА_5 тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , а старшому лейтенанту ОСОБА_3 наказав повернутися до виконання обов`язків заступника командира військової частини НОМЕР_1 . На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 №30 від 04.06.2022, майора ОСОБА_5 призначено командиром військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до статті 105 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, заступник командира маж наступні обов`язки: заступник командира батальйону в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, успішне виконання батальйоном бойових завдань, за бойову підготовку, військову дисципліну та внутрішній порядок у батальйоні, за підтримання в належному стані навчально-матеріальної бази, її вдосконалення та правильне використання під час навчання, за підготовку кваліфікованих спеціалістів, за фізичну підготовку й спортивно-масову роботу в батальйоні. Заступник командира батальйону підпорядковується командирові батальйону і є прямим начальником усього особового складу батальйону: за відсутності командира батальйону виконує його обов`язки. Тобто, капітан ОСОБА_3 , як заступник командира батальйону, на час відсутності командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_5 , виконує його обов`язки, у тому числі, підписання наказів, розпоряджень та інших службових документів. З огляду на вищевикладене, майор ОСОБА_5 на законній підставі виконував обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , а капітан ОСОБА_3 на законній підставі, як заступник командира батальйону, за відсутності командира виконував його обов`язки. Враховуючи вищевикладене, просить у задоволені позовної заяви відмовити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну позовних вимог у справі №160/6801/23.
18.05.2023 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про об`єднання в одне провадження декілька справ у справі №160/6801/23.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у справі №160/6801/23 задоволено.
Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 фотокопії документів, завірених у відповідності до вимог п.2.8.22 Інструкції з організації діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу ЗСУ №124 від 07.04.2017, а саме:
- лицевої і останньої сторінок прошитої "Книги обліку наказів та директив в/ч НОМЕР_1 ";
- робочих сторінок "Книги обліку наказів та директив в/ч НОМЕР_1 " із реєстраційними записами за 05.06.2022 року;
- наказу "про призначення службового розслідування" від 05.06.2022 №109.
23.05.2023 ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі №160/6801/23.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2023 заяву ОСОБА_1 про доповнення позовних вимог у справі №160/6801/23 повернуто позивачу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.08.2023 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 в адміністративній справі №160/6801/23.
04.09.2023 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про застосування заходів процесуального примусу в адміністративній справі №160/6801/23
08.09.2023 ухвалою суду відмолено у задоволенні клопотання Дніпровської міської організації Всеукраїнської профспілки військових, працівників правоохоронних органів та учасників бойових дій про залучення їх в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача в адміністративній справі №160/6801/23.
28.09.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшли витребувані ухвалою суду від 18.05.2023 докази у справі.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.03.2022 №40 відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом солдата ОСОБА_1 зараховано в списки частини та призначено старшим розвідником 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 232 окремого батальйону територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і вважати таким, що з 20.03.2022 справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2022 №109 вбачається: «Фінансово - економічній службі тимчасово призупинити виплати по всім видам нарахувань військової частини НОМЕР_1 по факту СЗЧ. Відповідно до Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.03.2004 № 82 провести службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 по таким військовослужбовцям:
1. Старший сержант ОСОБА_6 головний сержант розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 ;
2. Солдат ОСОБА_7 розвідник-кулеметник 1 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 ;
3. Старший солдат ОСОБА_8 розвідник-радіотелефоніст 1 розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 ;
4. Солдат ОСОБА_1 старший розвідник 2
розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 ;
5. Солдат ОСОБА_9 бухгалтер фінансово-
економічної служби військової частини НОМЕР_1 .
Начальнику логістики - заступнику командира батальйона: зняти з усіх видів забезпечення військовослужбовця».
Цей наказ підписаний ТВО командир військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_10 .
Неправомірність цього наказу позивачем пов`язується саме з відсутністю у капітана ОСОБА_3 повноважень на підписання наказу як тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , оскільки з 01.06.2022 згідно наказу Головнокомандувача Збройних Сил України на посаду командира військової частини НОМЕР_1 був призначений майор ОСОБА_5 , що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 12.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).
Згідно частини першої статті 1 Закону № 2232-XI захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 цього Закону).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з частиною шостою статті 2 цього ж Закону, одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Абзацом четвертим статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII, визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 Про загальну мобілізацію постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок проходження військової служби по мобілізації в умовах воєнного стану.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008).
Відповідно до пункту 4 розділу І Положення № 1153/2008 громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.
Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України № 551- XIV від 24.03.1999р. затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно з статтею 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України з застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Статтею 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказ Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608.
Відповідно до пункту 2 Розділу І Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV ( далі по тексту Статут).
Згідно зі статтею 6 Статуту внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
З системного аналізу наведених норм законодавства вбачається, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою забезпечення особовим складом Збройних Сил України та включає прийняття на військову службу в добровільному порядку (за контрактом). Період дії воєнного стану або дії рішення про мобілізацію (крім цільової) є особливим періодом. Так, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.
Так, в ході судового розгляду, встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_11 від 29.05.2022 №291/1 «Про результати службового розслідування», позивачу оголошено сувору догану, а начальнику фінансово-економічної роботи наказано не виплачувати йому 100% грошового забезпечення за травень 2022 року.
Окрім того, судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_11 від 30.06.2022 №81/130062022 «Про результати службового розслідування», позивачу оголошено сувору догану, а начальнику фінансово-економічної роботи наказано не виплачувати йому 100% грошової винагороди за червень 2022 року.
Зі змісту вищенаведених наказів командира вбачається, що службове розслідування відносно ОСОБА_1 було проведено за фактом самовільного залишення місця дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 та відмови солдата ОСОБА_1 від виконання законних вимог командира (начальника) з приводу прибуття з речами до розташування штабу військової частини НОМЕР_1 .
Так, зі змісту спірного наказу від 05.06.2022 №109 вбачається, що службове розслідування відносно солдата ОСОБА_1 призначено за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 .
Разом з тим, суд зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_11 від 30.06.2022 №81/130062022 «Про результати службового розслідування», позивачу оголошено сувору догану, а начальнику фінансово-економічної роботи наказано не виплачувати йому 100% грошової винагороди за червень 2022 року.
А відтак, спірний наказ від 05.06.2022 за №109 був реалізований, шляхом проведення службового розслідування і оголошенням позивачу суворої догани та позбавлення його 100% грошової винагороди за червень 2022 року.
З огляду на вищенаведене суд зазначає наступне.
Право на судовий захист відображене і в частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.
Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що … за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.
У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи правового акта індивідуальної дії правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.
Отже, у разі якщо позивачу за результатами службового розслідування, призначеного за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , було оголошено Сувору догану та позбавлено грошової винагороди, грошового забезпечення за травень та червень 2022 року, то спірний наказ від 05.06.2022 за №109 про призначення службового розслідування відносно солдата ОСОБА_1 як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права позивача, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права у такому разі.
При цьому, посилання позивача на протиправність спірного наказу через відсутність повноважень у капітана ОСОБА_12 , як ТВО командира військової частини, не може розцінюватися як підстава для скасування цього наказу, з урахуванням встановлених в ході службового розслідування фактів та винесення командиром військової частини наказів про притягнення солдата ОСОБА_1 до відповідальності.
Також, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 КАС України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені в ході судового розгляду справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250 КАС України, суд,-

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони «Схід» про скасування наказу, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А. Ю. Рищенко