Справа № 420/12840/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/12840/23

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,

повний текст судового рішення

складено 15.08.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про:

визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку виплаченої індексації з 01.03.2018 року по 31.12.2022 відповідно абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

зобов`язання військову частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок раніше виплаченої індексації ОСОБА_1 з 01.03.2018 по 31.12.2022 року з урахуванням абзацу 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

зобов`язання військову частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 з жовтня 2009 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 31.03.2023 року відповідачем на виконання рішення суду у справі №420/16282/22 здійснено виплату заборгованих коштів індексації грошового забезпечення в сумі 82 370, 83 грн. за період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. Між тим, у порушення приписів абз. 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» відповідач не нарахував та не виплатив індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022р., у зв`язку із чим, ОСОБА_1 звертався до відповідача із відповідною заявою про здійснення перерахунку раніше виплаченої індексації за указаний вище період з 01.03.2018р. Однак, у добровільному порядку відповідач не здійснив відповідних нарахувань та виплати. Даний факт підтверджується листом відповіддю командира В/Ч НОМЕР_1 від 08.05.2023 №862/вихЗВГ/6, довідкою-розрахунком нарахування та виплати індексації. Відтак, позивач вважає, що відповідачем здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача за період служби не у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував мотивуючи відсутністю підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну індексацію-різницю грошового забезпечення розміром 3841,88 грн., починаючи з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року, відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На указане судове рішення військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове , ким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги військова частина НОМЕР_1 зазначила, що у спірних правовідносинах з позивачем, відповідач діяв правомірно, підстави для нарахування позивачу щомісячної фіксованої суми індексації (індексації-різниці) за період з 01.03.2018 по 31.12.2022р. відсутні. Апелянт зауважує, що посилання позивача на відсутність підвищення його грошового доходу в березні 2018 року не відповідає дійсності, оскільки у березні 2018 року позивачу було збільшено розмір посадового окладу з 1050 грн. до 4090 грн. Відповідно до Довідки від 21.06.2023 №862/2005 щодо порівняння розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 нарахованого відповідно до постанови КМ України від 07.11.2007 №1294 із розміром грошового забезпечення, нарахованого відповідно до постанови КМ України від 30.08.2017 №704, в умовах березня 2918 року, сума збільшення розміру грошового забезпечення позивача становить 5608, 40 грн. (13080, 28-7471,88), що перевищує суму індексації 4258,75 грн., на яку вказав позивач, як таку, що утворилася місяці підвищення доходу. Звертаючи увагу на те, що з квітня 2018 року по грудень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, передбачених законом підстав для нарахування та виплату позивачу індексації за період з 01 березня 2018 року по грудень 2018 року немає. При цьому, як далі вказує скаржник, військовою частиною НОМЕР_1 з грудня 2018 по грудень 2022 позивачу була нарахована та виплачена сума індексації грошових доходів, що підтверджується довідкою-розрахунком. За вказаного, на думку апелянта, порушення прав позивача на нарахування та виплату індексації грошових доходів за період з грудня 2018 по грудень 2022рр. - не було. Окрім того, апелянт також звертає увагу на відсутність у нормах ЗУ Про індексацію грошових доходів населення та Порядку №1078 в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин, такого поняття як фіксована сума індексації. До того ж, скаржник звертає увагу на те, що в даному випадку, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача, як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення та саме на відповідача, за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію, і суд не може підміняти функції інших органів. Також, апелянт вважає необґрунтованими й наведені у позові розрахунки індексації та індексу споживчих цін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційних скарг сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив наступні обставини справи, які підтверджуються апеляційним судом згідно досліджених матеріалів прави.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , з 09.04.2009 року на посаді оперативного чергового командного пункту штабу в/ч НОМЕР_1 .

Згідно посвідчення Серії НОМЕР_2 , виданого 30.10.2015 року, позивач є учасником бойових дій.

Під час проходження служби між позивачем та в/ч НОМЕР_1 виник спір щодо виплати індексації грошового забезпечення, що спонукало позивача до звернення до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 року у справі №420/16382/22, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , тимчасове місце розташування: АДРЕСА_2 ) щодо відмови ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) у нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , тимчасове місце розташування: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) січень 2008 року відповідно до вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078.

На виконання рішення суду у справі №420/16382/22, 31.03.2023 року відповідачем виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у розмірі 82370, 83 грн. за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 17-19).

Сторонами визнаються вищевказані обставини справи.

У подальшому, позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення перерахунку індексації грошового забезпечення з березня 2018 року відповідно до вимог абз. 4, 5 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації.

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2023 року вих. №862/ВихЗВГ/6, у відповідь на вказане звернення позивачу повідомлено, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 року № 420/16382/22, відповідно якого зобов`язано військову частину НОМЕР_5 здійснити нарахування та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року вважаючи базовий місяць для розрахунку індексації січень 2008 року, виконано повністю. Належні суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року нараховані та виплачені в сумі 82 370,83 грн., шляхом зарахування на картковий рахунок ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інших зобов`язань військовій частині, в тому числі щодо перерахунку індексації грошового забезпечення з березня 2018 року по день звільнення відповідно вимог абз 4,5 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, нарахування та виплатити компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації в рішенні суду не визначено, відповідно підстав щодо перерахунку немає (а.с. 13).

Вважаючи дії відповідача щодо ненарахування в порушення абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення та невиплати індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 та вважав не спростованою у спірних правовідносин бездіяльності відповідача, яка виразилась у невиплаті в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022р. включно відповідно до абз. 4, 6 п.5 Порядку №1078, право на отримання якої підтверджено встановленими обставинами справи та дослідженими під час розгляду цієї справи наявними у ній доказами.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч.2 ст.19 Закону №2017-III).

Водночас, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення".

Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (надалі - Закон № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Як встановлено ч.1, ч.6 ст. 2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 3 Закону №1282-ХІІ визначено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Згідно ч. 1 ст.4 Закону №2282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

За визначенням частин 3, 4 статті 4 Закону № 1282-XII, обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (надалі Порядок № 1078).

Пунктом 1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок) визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. N 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

В свою чергу, п.4 вказаного Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відтак, колегія суддів акцентує увагу на тому, що індексація грошового забезпечення, є однією з державних гарантій, спрямованою на забезпечення достатнього життєвого рівня населення, яка дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.

Базовим вважається місяць прийняття на роботу або місяць підвищення заробітної плати. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком починає розраховуватися у місяці, наступному за базовим (крім місяця прийняття на роботу).

З підвищенням у березні 2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», посадових окладів військовослужбовців, у тому числі і позивача, правила нарахування індексації не змінилися та березень 2018 року став базовим місяцем для нарахування індексації, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з квітня 2018 року (місяця наступного за місяцем підвищення тарифних ставок).

Відповідно до доводів позивача, протягом спірного періоду, а саме з 01.03.2018 по 31.12.2022 Військова частина НОМЕР_1 здійснювала нарахування та виплату так званої поточної індексації грошового забезпечення позивача із застосуванням березня 2018 року місяцем підвищення доходу, що не є в даному випадку спірним, проте не проводила нарахування індексації відповідно до вимог абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078.

При цьому, на думку відповідача у справі, для нарахування такої індексації-різниці на користь позивача немає підстав.

Втім, з такою позицією апелянта колегія апеляційного суду погодитись не може та зауважує, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, в тому числі «індексації-різниці».

Так, у відповідності до вимог абзаців 1-6 пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Отже, з 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Крім того, враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, колегія суддів доходить висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Окрім того, слід зазначити, що для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.

У разі, якщо у місяці підвищення посадового окладу розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення, індексація не нараховується. Якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, індексація у цьому місяці розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Зростання заробітної плати за рахунок інших її складових (без підвищення тарифних ставок (окладів)) не зменшує суму індексації на розмір підвищення заробітної плати. Проте у разі, коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу необхідно враховувати розмір підвищення грошового доходу, що відбувся у зв`язку зі зміною посадових окладів, а також суму індексації у місяці підвищення грошового доходу (у березні 2018 року) з метою порівняння цих величин. Сума індексації у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу з урахуванням положень абзацу четвертого пункту 5 Порядку №1078.

Колегія суддів враховуючи викладене звертає увагу, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Так, для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 колегія суддів звертає увагу апелянта на висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 14.09.2023 у справі №560/3097/22 та враховує, що буквальний спосіб тлумачення вказаних норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:

розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А);

суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

При цьому, розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року.

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації - різниці до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів) або до дати звільнення зі служби.

Як уже зазначалося, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації - різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Згідно Довідки від 05.05.2023 року №862/1439 про розміри грошового забезпечення позивача за період лютий-березень 2018 року, виданої В/ч НОМЕР_1 вбачається, що грошове забезпечення позивача за лютий 2018 складає 12459,01 грн., а грошове забезпечення позивача за березень 2018 року - 13080,28 грн.

Тобто, грошовий дохід позивача у березні 2018 року внаслідок підвищення посадових окладів збільшився на 621,27 грн. (13080,28 грн. - 12459,01 грн. = 621,27 грн.).

Суму можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року суд визначає як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100%.

В свою чергу, величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації у березні 2018 року (у разі підвищення посадового окладу у січні 2008 року) становить 253,3%, що підтверджується доданою до позову інформацією Мінсоцполітики від 28.09.2021 №5211/0/290-21/51.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у березні 2018 р. складав - 1762,00 грн.

Отже, відповідно до абз.5 п.4 Порядку №1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018р. помножений на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100, а саме: 1762,00 грн. * 253,30% / 100 = 4463,15 грн.

Колегія суддів також враховує, що такий розмір можливої індексації грошового забезпечення - 4463,15 грн., який припадав на місяць підвищення посадових окладів військовослужбовцям (березень 2018) неодноразово досліджувався та встановлювався судами та підтверджується зокрема, постановою Верховного Суду від 14.09.2022р. у справі №420/3121/22, від 07.11.2022 у справі №420/19954/21 та інш.

Виходячи з викладеного, розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року є меншим за суму можливої індексації в березні 2018 року - 4463,15 грн., яка склалася у березні 2018 року, що є підставою для нарахування і виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Таким чином, в період з 1 березня 2018 року по 10 грудня 2021 року включно позивач мав право на нарахування і виплату індексації-різниці.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума належної позивачу індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн. 621,27 грн. = 3841,88 грн. (де 4463,15 грн. це сума можливої індексації, а 621,27 грн. - розмір підвищення доходу позивача).

Як видно з установлених обставин справи відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 01.03.2018 по 31.12.2022р. та не вирішував питання щодо наявності у позивача права не цей вид індексації за спірний період, що в свою чергу, свідчить про його протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу починаючи з 01.03.2018 року «індексацію-різницю» в розмірі 3841,88 грн. щомісячно, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та вірного висновку про наявність з метою повного та ефективного захисту прав позивача підстав для визнання указаної бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну індексацію-різницю грошового забезпечення 3841,88 грн., починаючи з 01.03.2018 року по 31.12.2022 року, відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з урахуванням виплачених сум.

В апеляційній скарзі не міститься доводів які б спростовували установлені обставини даної справи та доводили б правомірність бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах.

Скаржником не надано до апеляційного суду жодного доказу у підтвердження викладених у апеляційній скарзі доводів, які б підтверджували чи відсутність у позивача взагалі права на отримання так званої фіксованої щомісячної індексації-різниці за спірний період, чи свідчили б про неправильний розрахунок суми такої індексації-різниці, яку належить виплачувати відповідачем позивачу за спірний період відповідно до рішення суду першої інстанції.

При цьому, оскільки згідно з матеріалами справи нарахування та виплата позивачу спірних сум індексації за зазначений період часу відповідачем проведена не в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов висновку про відсутність підстав вважати, що під час проведення такого нарахування ним будуть порушені приписи чинного законодавства, у зв`язку з чим зробив висновок про передчасність покладення обов`язку на відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення із одночасною компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку №44.

В частині позовних вимог у задоволенні яких суд першої інстанції відмовив рішення суду не оскаржується, апеляційна скарга не містить доводів щодо спростування у цій частині висновків суду.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень та враховує, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, доводи апеляційної скарги є несуттєвими, на висновки суду першої інстанції по суті позовних вимог не впливають, не свідчать про неправильне вирішення справи судом першої інстанції, зводяться загалом до незгоди з судовим рішенням.

Відтак, апеляційна скарга відповідача у справі задоволенню не підлягає.

Рішення суду першої інстанції, з огляду на викладене вище, відповідає вимогам ст.242 КАС України.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак враховуючи положення ч.1 ст.315, ст.316 КАС України колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року у справі №420/12840/23 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій А.В. Крусян