Справа № 140/8066/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/8066/20 пров. № А/857/19891/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року про відмову в задоволенні заяви про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень у справі № 140/8066/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Каленюк Ж.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення не зазначена,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року у справі №140/8066/20, яке набрало законної сили 15 липня 2021 року, позов ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області ( далі ГУПФУ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено.

визнано протиправною бездіяльність ГУПФУ щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ); зобов`язано ГУПФУ провести ОСОБА_1 з 02 грудня 2019 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

18 вересня 2023 року до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) надійшла заява позивачки (стягувача) про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року у справі №140/8066/20.

Заява обґрунтована тим, що на виконання вказаного рішення суду відповідач провів нарахування підвищення до пенсії відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ та нарахував доплату, виходячи з величини розміру двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а не розміру двох мінімальних заробітних плат.

Такі дії суб`єкта владних повноважень, на думку позивачки, є протиправними, оскільки застосуванню підлягає розмір мінімальної заробітної плати, а не розмір прожиткового мінімуму.

Заявник просить визнати протиправними дії відповідача вчинені на виконання рішення суду щодо нарахування та виплати доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ виходячи з двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а не розміру двох мінімальних заробітних плат (з урахуванням зміни такого розміру протягом відповідного року) згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік; зобов`язати відповідача вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року заяву позивачки залишено без задоволення.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції позивачка оскаржила її у апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі позивачка просить ухвалу суду скасувати та задовольнити її заяву. Вимоги в апеляційній скарзі обґрунтовує тим, що відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ розмір доплати до пенсії складає дві мінімальні заробітні плати, а не два прожиткових мінімуми, як помилково вважає відповідач. Здійснюючи нарахування позивачці підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, відповідач фактично застосував до спірних правовідносин розмір такого підвищення, що не відповідає двом мінімальним заробітнім платам, чим порушив право позивачки на отримання зазначеного підвищення у належному розмірі, захищене відповідним судовим рішенням.

Тому, на думку позивачки, суд першої інстанції протиправно відмовив у задоволенні її заяви.

Перевіривши матеріали справи, доводи заяви про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в адміністративній справі, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Судом встановлено, що 05 листопада 2022 року на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року у справі №140/8066/20, яке набрало законної сили 15 липня 2021 року, позивачці було видано виконавчий лист №14379/2022 в частині зобов`язання ГУПФУ здійснити ОСОБА_1 з 02 грудня 2019 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

З відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що 02 лютого 2023 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Як зазначено в листі ГУПФУ від 01 червня 2023 року №16185-14193/М-02/8-0300/23, ОСОБА_1 проведено нарахування підвищення до пенсії з урахуванням рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року у справі 140/8066/20. За період з 02 грудня 2019 року по 31 березня 2023 року сума нарахувань становить 153358,09 грн.

Нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, на стадії виконання судового рішення у цій справі проведено відповідачем із застосуванням пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон №1774-VIII).

Не погодившись з такими діями відповідача позивачка звернулась з позовом до суду.

Залишаючи заяву позивачки без задоволення суд першої інстанції виходив із того, що не застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини необхідно дотримуватися і на стадії виконання судового рішення при визначенні конкретного розміру підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбаченого статтею 39 Закону № 796-ХІІ (у редакції, що діяла до 01.01.2015). Правові підстави для не застосування до цих правовідносин пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1774-VIII відсутні.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За змістом частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Виконуючи рішення суду у даній справі, відповідач зобов`язаний при обрахунку розміру підвищення пенсії позивачки виходити з розміру двох мінімальних заробітних плат на відповідний рік.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем проведений перерахунок пенсії позивачки відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ із застосуванням, всупереч рішенню суду у справі №140/8066/20, прожиткового мінімуму як розрахункової величини.

Такі дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень, є протиправними, оскільки не відповідають судовому рішенню, яке набрало законної сили і яким його зобов`язано при перерахунку пенсії позивачки застосувати саме розміри мінімальної заробітної плати, установлені на відповідний календарний рік, а не прожитковий мінімум, який є суттєво меншим.

Відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 та 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

У постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 804/2076/17 викладена позиція Верховного Суду: Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень не вчиняв дій за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.

Враховуючи, що у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року у справі №140/8066/20 визначено, що розмір доплати до пенсії, яку слід нарахувати та виплатити позивачці, визначається статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що проведення відповідачем на виконання такого рішення суду перерахунку пенсії позивачки із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є протиправним, оскільки не відповідає резолютивній частині судового рішення, оскільки при перерахунку пенсії застосуванню підлягає саме величина мінімальної заробітної плати.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, а також допустився помилки в частині застосування норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року про відмову в задоволенні заяви про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень у справі № 140/8066/20, поданої в порядку статті 383 КАС України, скасувати та заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, вчинені на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року у справі №140/8066/20, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 02 грудня 2019 року доплати до пенсії у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вжити заходів щодо припинення протиправних дій при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року у справі №140/8066/20 у частині здійснення ОСОБА_1 нарахування та виплати доплати до пенсії у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подати до суду першої інстанції на протязі 30 днів з моменту набрання законної сили цією постановою звіт про її виконання.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 19 грудня 2023 року