Справа № 200/3662/23
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року справа №200/3662/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 р. у справі № 200/3662/23 (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2021 року по 19.06.2023 року включно; зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2021 року по 19.06.2023 року включно в сумі 74585,72 гривень відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 р. позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2021 року по 19.06.2023 року включно. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 30 вересня 2021 року по 19 червня 2023 року в розмірі 53690 (п`ятдесят три тисячі шістсот дев`яносто) гривень 36 копійок. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції не було враховано за правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У день виключення зі списків особового складу позивачеві і було здійснено виплату неоспорюваної суми. Таким чином, виплата належних позивачу сум не здійснювалась у зв`язку з наявністю спору з приводу зазначених сум. Судом не враховано, шо Державна прикордонна служба України є військовим формуванням, фінансування якої здійснюється за рахунок Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України Військова частина бере зобов`язання та здійснює видатки лише в межах тих асигнувань, які виділяються МВС України на відповідні цілі.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно не прийняті до уваги зміни, внесені до ст.117 КЗпП України стосовно обмеження стягнення строком в шість місяців. Також судом не враховано механізм розрахунку істотності частки середнього заробітку, який наведений в постанові Верховного суду у справі №480/3105/19.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 з 08.09.2011 року по 07.02.2021 року. Відповідно до наказу № 60 о/с від 05.02.2021р. позивач звільнений зі служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту.

При цьому, позивачу під час проходження служби не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, у зв`язку з чим він звернувся до суду.

19.06.2023 року на розрахунковий рахунок позивача нарахована індексація грошового забезпечення на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року по справі № 200/5571/21 у розмірі 216852,31грн..

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року по справі № 200/13477/21 (набрало законної сили 30.05.2023р.) зобов`язано відповідача виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 08.02.2021р. по 29.09.2021р. включно.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.12.2022 року у справі №200/4523/22 (набрало законної сили 24.01.2023р.) зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплатити позивачу: - грошову допомогу на оздоровлення, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення за 2016-2017 роки; - грошову допомогу на оздоровлення, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням «індексації грошового забезпечення» за 2018-2021 роки; - одноразову грошову допомогу передбачену частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням індексації грошового забезпечення; - грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015 2021 роки, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням індексації грошового забезпечення.

На виконання цього рішення відповідачем нараховано та виплачено позивачеві 15.05.2023 року 7699,00 грн., 20.06.2023 року в сумі 46021,75 грн..

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Судом першої інстанції позов задоволено частково, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати суми допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги в розмірі 53690,75 грн. за період з 30.09.2021 року по 19.06.2023 року у сумі 53690,36 грн..

Позивачем апеляційна скарга не подана, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до вимог статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

У відповідності до вимог статті 116 КЗпП України ( в редакції, чинної на дату звільнення) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас, судом першої інстанції не було враховано, що 19.07.2022 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022 р. (далі - Закон № 2352-ІХ), яким викладено в новій редакції норму ст.117 КЗпП України, а саме: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Вказана саме ця редакція норми є чинною на день здійснення остаточного розрахунку відповідача з позивачем, отже має бути застосована до спірних правовідносин.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом у постановах від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22, від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22.

Як встановлено судом, позивача звільнено зі служби 07 лютого 2021 року, а остаточний розрахунок проведено 20 червня 2023р..

Враховуючи обмеження, встановлене статтею 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, позивач має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки починаючи з 08 лютого 2021р., але не більш як за шість місяців з 20 грудня 2022р. по 20 червня 2023 р., що становить 181 календарний день.

Відповідно до довідки відповідача від 12.08.2023 року сума грошового забезпечення позивача за два останні місяці перед звільненням складає: грудень 2020 року - 12089,10 грн. за 31 день, січень 2021 року 12004,50 грн. за 31 день. Отже, середній заробіток за день становить - 388,61 грн..

Таким чином, за період з 20 грудня 2022р. по 20 червня 2023 р. середній заробіток за час затримки виплати суми допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги у належному розмірі, складає 70338,41 грн. (388,61 грн. х 181).

Разом з тим, при загальному розмірі несвоєчасно виплаченої суми допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги 53690,75 грн., сума середнього заробітку за час затримки розрахунку перевищує розмір несвоєчасно виплачених сум.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, з-поміж іншого, зазначила таке: «Разом з тим статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 28.06.2023р. у справі №560/11489/22 зазначив, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Колегія суддів вважає, що в межах спірних правовідносин наявні підстави для зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

По-перше, визначається відсоткове співвідношення загальної суми виплат, що підлягала виплаті, та суми, що не була виплачена в день звільнення, тобто виплату якої затримано.

Відповідно до картки особового рахунку за 2021 рік при звільненні позивачу виплачено у добровільному порядку 129183,44 грн..

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року по справі № 200/5571/21 позивачу виплачена індексація грошового забезпечення у розмірі 216852,31 грн..

Невиплачена позивачу при звільненні сума допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги з якою пов`язується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, становить 53690,75 грн..

Тобто, загальна сума виплат на момент здійснення остаточного розрахунку повинна була становити 399726,50 грн. (129183,44 грн. + 216852,31грн. + 53690,75 грн.).

Тож відсоткове співвідношення невиплаченої суми буде становити: 53690,75 грн. / 399726,50 грн. х 100% = 13,43%.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, з урахуванням істотності частки 13,43%, становить: 9446,45 грн. (70338,41 грн. х 13,43 / 100%).

Таким чином, враховуючи принцип пропорційності та співмірності, колегія суддів приходить до висновку, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача є стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9446,45 грн..

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 р. у справі № 200/3662/23 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 р. у справі № 200/3662/23 змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 р. у справі № 200/3662/23 слова і цифри «за період з 30 вересня 2021 року по 19 червня 2023 року в розмірі 53690 (п`ятдесят три тисячі шістсот дев`яносто) гривень 36 копійок» змінити на слова і цифри «за період з 20 грудня 2022 р. по 20 червня 2023 р. в розмірі 9446,45 грн. (дев`ять тисяч чотириста сорок шість) гривень 45 копійок».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 р. у справі № 200/3662/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 19 грудня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко