Справа № 440/14277/23
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною і скасування постанови,-

встановив:

до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, з вимогами:

- визнати протиправною і скасувати постанову про зупинення виконавчого провадження від 01 вересня 2023 року, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Благадиром Дмитром Григоровичем у виконавчому провадженні № 71812119.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 справу №440/14277/23 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови передано до Львівського окружного адміністративного суду.

Вказана справа надійшла до Львівського окружного адміністративного суду 30.10.2023.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 20.11.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 30.11.2023 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 71812119 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Львівським окружним адміністративним судом 08.02.2022 року про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації за всі дні, невикористаної ним щорічної додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ, з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, та здійснити виплату суми перерахунку, з урахуванням виплаченої суми. При цьому, відповідачем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 01.09.2023, з посиланням на абз.12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження". Позивач не погоджується з даними діями відповідача та вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що порушує його права, оскільки грошова компенсація за дні невикористаної щорічної додаткової відпустки як учасника бойових дій, перерахунок якої суд зобов`язав здійснити відповідача рішенням від 14 квітня 2021 року по справі № 380/1146/21, входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (вх. 96290 від 14.12.2023) в якому зазначив, що 15.05.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження якою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.12.06.2023 на адресу відділу від боржника надійшла скарга на дії головного державного виконавця щодо неправомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. За результатами розгляду скарги 28.06.2023 за вих. 13300 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надано відповідь щодо результатів розгляду скарги. У подальшому 01.09.2023 начальником відділу примусового виконання рішень на виконання доручення в.о. начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження. Вказаною постановою визнано дії головного державного виконавця відділу в межах виконавчого провадження №71812119 такими, що не вчинені у відповідності до п.10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження». Зобов`язано державного виконавця провести виконавчі дії в порядку та строки встановлені Законом. У зв`язку з даними обставинами 01.09.2023 державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження. Зазначає, що державним виконавцем вжито всі дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження». З урахуванням наведеного, просить у задоволенні позову відмовити.

Третя особа - Військова частину НОМЕР_1 Національної гвардії України подала до суду пояснення по суті спору у яких вказала, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Таким чином, виконання рішення суду повинно здійснюватись в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників № 845. Крім того, відповідно до абз. 7 п. 4 р. І Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 передбачено, що під час дії воєнного стану виконання рішень, місцем виконання яких згідно з ч. 1 ст. 24 Закону є територія, на якій ведуться активні бойові дії або тимчасово окупована, інформація про які міститься в переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, здійснюється органом державної виконавчої служби, компетенція якого поширюється на таку територію, за умови якщо такий орган змінив місцезнаходження/місцерозташування на іншу території України або органом державної виконавчої служби, визначеним Міністерством юстиції України за поданням/пропозиціями Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Юридичною адресою місця знаходження третьої особи є Донецька область, місто Маріуполь, що на теперішній час є тимчасово окупованою територією України, наразі пункту постійної дислокації підрозділу не визначено, у зв`язку із чим внесення змін щодо юридичної адреси не вносилось, відтак повноваження Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції не можуть поширюватись на третю особу. Вказане слугувало підставою подання скарги Третьою особою на адресу відповідача. З урахуванням наведеного, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 71812119 з примусового виконання виконавчого листа №380/1146/21 від 08.02.2022 Львівського окружного адміністративного суду за яким необхідно зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації за всі дні, невикористаної ним щорічної додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ, з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, та здійснити виплату суми перерахунку, з урахуванням виплаченої суми, про що свідчить постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено про відкриття виконавчого провадження від 15.05.2023, якою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

В подальшому, на підставі абз.12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження", головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову від 01.09.2023 року про зупинення вчинення виконавчих дій ВП № 71812119.

Не погодившись з винесеною постановою про зупинення вчинення виконавчих дій, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами ч.1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Разом з тим, абз.12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.

З аналізу зазначеної норми слідує, що дана норма містить виключення та у період дії воєнного стану в Україні не зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом, боржниками за якими є, зокрема, військові частини.

Суд зазначає, що Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України неодноразово продовжувався строк дії воєнного стану в Україні та, останнім на даний час, Указом Президента України від 06.11.2023 № 724/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб..

Суд зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 року у справі № 380/1146/21 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації за всі дні, невикористаної ним щорічної додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ, з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, та здійснити виплату суми перерахунку, з урахуванням виплаченої суми.

Верховний Суд у абзацах 46-50 постанови від 15 червня 2023 року по справі № 520/2736/2020 дійшов до наступних висновків:

46. Суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог указав, що компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій не входить до грошового забезпечення військовослужбовця, оскільки, лише при невикористанні військовослужбовцем додаткової відпустки здійснюється виплата грошової компенсації.

Тобто, суд вважав, що компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій не є складовою заробітної плати, а тому на суму належної компенсації не розповсюджуються вимоги статей 116, 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації) при звільненні військовослужбовця.

Верховний Суд не погоджується із такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Так, умовами застосування частини першої статті 117КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року по справі №821/1083/17 та у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року по справі №821/952/17.

Таким чином, грошова компенсація за дні невикористаної щорічної додаткової відпустки як учасника бойових дій, перерахунок якої суд зобов`язав здійснити відповідача рішенням від 14 квітня 2021 року по справі № 380/1146/21, входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця.

В свою чергу, відповідно до абз.12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження", у період дії воєнного стану в Україні не зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень за позовами фізичних осіб про перерахунок грошового забезпечення військовослужбовців, боржниками за якими є, зокрема, військові частини.

З урахуванням наведеного суд висновує, що відповідачем було протиправно винесено оскаржувану постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 01.09.2023 ВП № 71812119, з підстав, передбачених абз.12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження".

Щодо покликань третьої особи на те, що виконання рішення суду повинно здійснюватись в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників № 845 органами державної казначейської служби, то суд зазначає, що Порядком № 845 визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Натомість, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 у справі №380/1146/21 обрано спосіб відновлення порушеного права ОСОБА_1 шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок грошової компенсації за всі дні, невикористаної ним щорічної додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ, з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, яка входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця. Таким чином, вказане рішення не підлягає виконання в порядку № 845 органами державної казначейської служби.

Щодо покликань третьої особи, на абз. 7 п. 4 р. І Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 оскільки юридичною адресою місця знаходження третьої особи є Донецька область, місто Маріуполь, що на теперішній час є тимчасово окупованою територією України, та пункту постійної дислокації підрозділу не визначено, у зв`язку із чим повноваження Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції не можуть поширюватись на третю особу, що слугувало підставою для подання скарги, то суд не надає оцінки доводам, з огляду на те, що такі не є спірними у межах даної справи.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн, суд зазначає таке.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частинами 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону №5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

За вимогами ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Європейським судом з прав людини від 23.01.2014 у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п.п. 268, 269).

Згідно з висновком, сформованим Європейським судом з прав людини у рішенні у справі Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia), від 28.11.2002, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

До матеріалів справи на підтвердження складу та розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копії:

- ордеру серії ВС №1230115 від 20.09.2023;

- договору про надання правничої допомоги №О-9-21 від 31.07.2023;

- додаткової угоди №1 до Договору про надання правничої допомоги №О-9-21 від 31.07.2023;

- Акту №1 приймання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 31.07.2023, укладеного між адвокатом Кінашем Д.В. та Котиком М.П., адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу на умовах і в порядку, що визначені Договором та Додатками до нього, а клієнт зобов`язується прийняти таку допомогу та оплатити Адвокату гонорар на умовах і в порядку, встановлених даним Договором та Додатками до нього, а також компенсувати Адвокату фактичні витрати.

Відповідно до п.3 Додаткової угоди №1 до Договору про надання правничої допомоги №О-9-21 від 31.07.2023 розмір гонорару Адвоката за надання правничої допомоги у справі клієнта визначається, виходячи з вартості правничої допомоги, визначеної в п. 2 даної Додаткової угоди, розраховується адвокатом і фіксується у виставлених адвокатом рахунках та/або в Акті прийняття правничої допомоги.

Згідно з Актом №1 приймання правничої допомоги адвокат надав клієнту наступну правничу допомогу:

- юридична консультація та ознайомлення з наданими документами. Клієнта ознайомлено з порядком оскарження постанов виконавчого провадження, роз`яснено процедуру подання позову до суду та порядок розгляду справи. Погоджено тактику та спосіб захисту. Вивчено надані документи, в тому числі матеріали виконавчого провадження, судові рішення по справі № 380/1146/21;

- підготовка позовної заяви. Опрацьовано чинне законодавство, досліджено релевантну судову практику Верховного Суду. Підготовлено позовну заяву з додатками

Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові 21.01.2021 №280/2635/20, згідно з яким КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначені норми (статті 134, 139) введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Дослідивши вказані вище письмові докази суд вважає за необхідне зменшити розмір стягуваних судових витрат.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд висновує, що вказана справа не відноситься до категорії складних, розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, адвокатом участь в судових засіданнях не приймалася. Вивчення законодавчої бази та формування правової позиції не потребували багато часу.

Суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відтак, суд дійшов висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому належить зменшити до 2000,00 грн.

Щодо решти витрат на професійну правничу допомогу, то їх повинен понести позивач.

Відповідно до норм Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо відшкодування судових витрат у даній справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( вул. Героїв-пожежних, буд. 13, м. Полтава, 36014; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною і скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зупинення вчинення виконавчих дій від 01.09.2023 ВП №71812119.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

У стягненні 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 18.12.2023.

Суддя Грень Н.М.