Справа № 300/6017/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/6017/23 пров. № А/857/20620/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.

суддів- Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.

представник позивача: не з`явився

представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 300/6017/23 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними та скасування постанови, -

суддя у І інстанції Біньковська Н.В.,

час ухвалення рішення 14 год. 35 хв.,

місце винесення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 30.10.2023,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУПФУ у Івано-Франківській області, позивач) звернулося в суд з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач) в якому просило про наступне:

-визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пищ М.С. щодо винесення постанови від 18.08.2023 у ВП №71952106 про накладення штрафу протиправними;

-скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пищ М.С. від 18.08.2023 у ВП №71952106 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн..

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 в справі №520/4893/22 25.04.2023 було повторно переглянуто електронну пенсійну справу позивача та передано в роботу головному спеціалісту з призначення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для подальшого опрацювання, оскільки пенсійна справа знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області. В результаті повторного перегляду заяви та доданих документів, ухвалено рішення про відмову в призначенні пенсії №39 від 01.05.2023. Стверджує, що в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 відсутні зобов`язання щодо врахування певних періодів до певного стажу роботи, а також, згідно якого Закону потрібно розглянути заяву.

Заява ОСОБА_1 розглядалася повторно відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також зазначає, що виконавче провадження №71952106 з виконання виконавчого листа №520/4893/22, виданого 24.05.2023 Харківським окружним адміністративним судом, відкрито 06.06.2023, після того як пенсійним органом в повному обсязі виконано рішення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог, покликається на те, що на момент винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу маж бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюється заходи на його виконання. При цьому обов`язковою накладання державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі, і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього. Зазначає, що фактично, виконавче провадження ВП№71952106 з виконання виконавчого листа №520/4893/22, виданого 24.05.2023 року Харківським окружним адміністративним судом, відкрито 06.06.2023 року, після того позивачем в повному обсязі виконане це рішення. Виконуючи рішення суду ГУПФУ у Івано-Франківській області прийняло рішення, виходячи із змісту резолютивної частини рішення суду, свідченням чого є відповідні підтверджуючі документи (копії протоколу, розрахунки стажу, листа та відмов в призначенні пенсії від 22.02.2023 та від 01.05.2023, які було долучено до позову та знаходяться в матеріалах справи).

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 в справі №520/4893/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 22.02.2022 № 39 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 подану15.02.2022. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2023 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 по справі № 520/4893/22 залишено без змін.

Рішення суду від 26.09.2022 набрало законної сили 07.04.2023.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01.05.2023 №39 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

24.05.2023 у вказаній справі видано виконавчий лист №520/4893/22.

06.06.2023 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження №71952106 з виконання виконавчого листа №520/4893/22.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 13.06.2023 №0900-0903-5/27202 повідомило орган виконавчої служби про те, що пенсійний орган в повному обсязі виконав рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/4893/22 до відкриття виконавчого провадження №71952106. Пенсійний орган на виконання рішення суду 25.04.2023 повторно розглянув електронну пенсійну справу позивача та передав в роботу головному спеціалісту з призначення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для подальшого опрацювання, оскільки пенсійна справа знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області. 26.04.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення суду та передачу пенсійної справи ОСОБА_1 для подальшого опрацювання та повідомлення заявника. В результаті повторного розгляду заяви та доданих документів, ухвалено рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №39 від 01.05.2023.

До вказаного повідомлення про добровільне виконання рішення суду додано розрахунок стажу ОСОБА_1 (зазначено про наявність 36 років 6 місяців 27 днів страхового стажу) та лист від 26.04.2023 №0900-0302-9/18627 «Щодо перевірки опрацювання електронної пенсійної справи за рішенням суду», адресований Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області.

28.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до органу виконавчої служби із запереченням на повідомлення про добровільне виконання рішення суду, зазначивши, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області проігнорувало висновки суду, що викладені в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 та 01.05.2023 повторно прийняло незаконне рішення не включило період роботи з 09.10.1997 по 10.10.2008 до стажу роботи, який надає право на пенсію за віком на пільгових умовах, та відмовило у призначенні пенсії. Зазначено, що у відповіді пенсійного органу від 20.06.2022 вказано, що страховий стаж ОСОБА_1 38 років 5 місяців 14 днів, в тому числі стаж роботи за Списком №2 10 років 1 місяць 11 днів, стаж роботи, який враховується для призначення пенсії за вислугу років 7 років 9 місяців 24 дні. В рішенні від 01.05.2023 та у відзиві на позов пенсійний орган зазначає інший страховий стаж: 26 років 3 місяці 24 дні, а про стаж який враховується для призначення пенсії за вислугу років взагалі не йдеться.

13.07.2023 державним виконавцем прийнято вимогу №03.1-25/8400 про необхідність виконання рішення суду в повному обсязі, з врахуванням висновків суду по справі №520/4893/22, та надати належним чином підтверджуючі документи.

18.08.2023 державним виконавцем прийнято вимогу №03.1-25/9229 про необхідність виконання рішення суду в повному обсязі, а саме повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, подану 15.02.2022, про що слід надати підтверджуючі документи.

Головне управління Пенсійного фонду України листом від 31.08.2023 за №0900-0903-5/42373 повідомило відповідача про те, що по справі 3520/4893/22 13.06.2023 вже надавалося повідомлення за №0900-0903-5/27202 про добровільне виконання рішення суду від 26.09.2022, разом із підтверджуючими документами.

18.08.2023 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. за умисне невиконання боржником рішення суду.

Позивач вважаючи постанову відповідача протиправною, звернуся до суду з позовом для її скасування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що резолютивна частина рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 в справі №520/4893/22, вказана у виданому 24.05.2023 виконавчому листі №520/4893/22, передбачає вчинення боржником (Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області) таких дій: повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 подану 15.02.2022. Однак, як слідує із рішення пенсійного органу від 01.05.2023 при повторному розгляді заяви позивач не врахував висновків суду зазначених у мотивувальній частині рішенні суду від 26.09.2022 у справі №520/4893/22.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з статтею 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України; судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з положеннями статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Згідно з положеннями статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до пункту 6 частини 5 статті 19 Закону №1404-VIII боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина 8 статті 19 Закону №1404-VIII).

Частиною 2 статті 63 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

В свою чергу, стаття 75 Закону №1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і спрямовано на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є:

1. невиконання ним виконавчого документа (судового рішення);

2.відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення).

Сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Отже, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено, по-перше, факт невиконання боржником судового рішення і, по-друге, відсутність поважних причин. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму наявності об`єктивних перешкод для виконання судового рішення.

Поважними в розумінні норм Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що, Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на реалізацію якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Частиною 2 статті 6 КАС України та положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що невиконання рішень, постановлених національними судами, є системною проблемою України, яка констатована у багатьох рішеннях ЄСПЛ.

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Таким чином, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Скаржник, покликаючись на те, що рішення суду ним виконано в добровільному порядку, вказує на наявність підстав для скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу.

Наведені скаржником доводи суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки на переконання суду апеляційної інстанції, наведене вказує на фактичне нехтування пенсійним органом вимог виконання рішення у визначений виконавцем в строк за відсутності поважних підстав для його невиконання.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 в справі №520/4893/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 22.02.2022 № 39 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 подану15.02.2022.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2023 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 по справі № 520/4893/22 залишено без змін.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що при повторному розгляді поданої 15.02.2022 заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно не враховано спірний період роботи з 09.10.1997 по 10.10.2008, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 та уточнюючої довідки від 19.08.2021 № 1-9/12-19/264. Вказане мотивоване тим, що довідка від 19.08.2021 № 1-9/12-19/264 підтверджує право на пенсію за вислугу років відповідно до п.б ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; не надано атестації робочих місць; посада «помічник бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ» не передбачена Списком № 2, який затверджений Постановами Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 та від 24.06.2016 № 461.

Суд зазначає, що вказані аргументи Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області були предметом перевірки при розгляді Харківським окружним адміністративним судом справи №520/4893/22 та її перегляді Другим апеляційним адміністративним судом, за результатами розгляду якої і прийнято рішення від 26.09.2022, виконання якого здійснюється у ВП №71952106.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що державний виконавець при винесені оскаржуваної постанови належним чином перевірив як факт виконання судового рішення боржником на момент винесення спірної постанови, так і дослідив поважність не виконання такого, тобто належним чином скористався законодавчо закріпленими повноваженнями, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням норм чинного законодавства, у спосіб та в порядку, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 300/6017/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 19 грудня 2023 року