Справа № 303/8370/23
Суддя: Куцкір Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2023-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №303/8370/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

з участю секретара судового засідання Славич М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.08.2023 року поштовим зв`язком отримала постанову про відкриття виконавчого провадження №72457015 від 08.08.2023 року, винесену Мукачівським відділом державної виконавчої служби у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі постанови №1116 від 21.03.2023 року.

01.09.2023 року вона звернулася до Мукачівського відділу ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про отримання копії постанови №1116 від 21.03.2023 року.

Згідно із наданої їй постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію №1116 від 21.03.2023 року, її, як посадову особу Івановецької сільської ради було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Відповідно до зазначеної постанови та розпорядження начальника Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №133 від 05.02.2023 року, ОСОБА_1 шляхом вручення персональних повісток мала здійснити оповіщення військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку в Івановецькій сільській раді, що у свою чергу не було нею здійснено та не повідомлено письмово у триденний строк Мукачівський РТКЦ та СП про результати оповіщення.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що дії відповідача щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП є протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення. Крім того зазначає про те, вона не є службовою особою, протокол та оскаржувана постанова були складені без її присутності, чим самим було порушено її права відповідно до ст.268 КУпАП.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 15.09.2023 року адміністративний позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків, протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

На виконання вищезазначеної ухвали суду від 15.09.2023 року позивачем 25.09.2023 року було подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 10.10.2023 року позивачу було поновлено процесуальний строк для звернення до суду із позовною заявою, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.

10.11.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача важає, що позов є безпідставним, необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

Представник відповідача зазначає, що позивач по справі ОСОБА_1 є посадовою особою органу місцевого самоврядування, протокол про адміністративне правопорушення №1116 від 17.03.2023 року було складено у її присутності та вручено їй особисто, про дату, час та місце розгляду справи позивача повідомлено про, що свідчить її підпис у протоколі. Стосовно неотримання позивачем копії постанови, то відповідач зазначає, що ОСОБА_1 була присутньою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та отримала копію постанови № 1116 від 21.03.2023 року за отримання якої позивач підписатись відмовилась про, що було зроблено відповідний запис на постанові під місцем підпису.

16.11.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача ОСОБА_1 зі змісту якої встановлено, що остання вважає, що її не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП, як посадову особу, оскільки займана нею посада інспектора ВОС не віднесена до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування, а належить до категорії службовців апарату органу місцевого самоврядування. Також зазначила, що 17.03.2023 року вона справді була в Мукачівському РТЦК та СП та надавала усні пояснення, після чого її попросили підписатись на незаповненому бланку для того щоб працівники змогли згодом занотувати її пояснення. Стверджує, що ніхто її не повідомив, що вона підписує шаблон майбутнього протоколу про адміністративне правопорушення, а тому жоден примірник протоколу під розпис не отримувала. Просить суд взяти до уваги подану нею відповідь на відзив при винесенні рішення.

Позивач заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подала.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений у порядку, передбаченому ст. 268 КУпАП, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження і матеріалів позову на відповідну поштову та електронну адреси.

Належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловив.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З урахуванням положень ч. 8 ст. 262 КАС України, судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши представлені докази та з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 08.08.2023 року головним державним виконавцем Мукачівського відділу ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Хриптак Ю.В. постановлено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №72457015 що виконання постанови №1116 виданої 21.03.2023 року Мукачівським РТЦК та СП про стягнення із ОСОБА_1 штрафу у розмірі 5100 гривень (а.с. 14).

Постановою за справою про адміністратвине правопорушенняи №1116 від 21.03.2023 року, постановленою начальником Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 5100,00 гривень (а.с. 16).

Із оскаржуваної постанови вбачається, що головою Івановецької сілької ради на ОСОБА_1 було покладено виконання розпорядження начальника Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №133 від 05.02.2023 року. Відповідно до розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №133 від 05.02.2023 року ОСОБА_1 мала здійснити оповіщення військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку в Івановецькій сільській раді не менше 27 чоловік, в тому числі 2 офіцери.

28.02.2023 року до Мукачівського РТЦК та СП надійшла відповідь голови Івановецької сільської ради №19/03-37 від 08.02.2023 року, згідно якої посадовими особами Івановецької сільської ради було оповіщено 15 військовозобов`язаних, з яких 3 отримали виклик до Мукачівського РТЦК та СП особисто.

Зі змісту даної відповіді голови сільської ради оповіщення було проведено без дотримання вимог п.32 постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487 «Про затвердження Порядку під час оповіщення організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервистів».

Таким чином, ОСОБА_1 порушила п.32 вищезазначеної постанови, чим самим вчинила адміністратвине правопорушення передбаченого ст.210-1 КУпАП.

Листом Івановецької сільської ради від 08.02.2023 року №19/03-37 головою Івановецької сільської ради було повідомлено військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 та СП ОСОБА_2 про хід виконання розпорядження (а.с. 17, 18).

01.05.2023 року розпорядженням Івановецького сільського голови №81/02-04 «Про затвердження Посадових обов`язків інспекторів ВОС відділу організаційно-кадрової, оборонної та мобілізаційної роботи Івановецької сільської ради» затверджено посадову інструкцію інспектора ВОС відділу організаційно-кадрової, оборонної та мобілізаційної роботи Івановецької сільської ради. Позивач ОСОБА_1 , як інспектор ВОС відділу організаційно-кадрової, оборонної та мобілізаційнохї роботи Івановецької сільської ради, 01.05.2023 року була ознайомлена із затвердженою посадовою інструкцією про, що свідчить її особистий підпис (а.с. 20-23).

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 року по справі № 337/3389/16-а було викладено позицію, відповідно до якої: «постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.».

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Так, у ч. 1 ст. 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. При цьому постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

З наведених вище вимог щодо протоколу про адміністративне правопорушення та постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлено, що такі обов`язково повинні містити нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 року у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 року по справі № 607/7987/17.

Аналізуючи зміст оскаржуваної постанови №1116 від 21.03.2023 року, судом встановлено, що в ній не зазначено, яка саме частина ст.210-1 КУпАП передбачає відповідальність за вчинене позивачем правопорушення і за якою частиною цієї статті її притягнуто до відповідальності.

Водночас, норма ст.210-1 КУпАП містить у собі дві частини, а тому не зазначення жодної з них унеможливлює визначення особою, щодо якої складено такий протокол та винесено постанову, визначити повний склад правопорушення та бути обізнаною про чітку кваліфікацію правопорушення, за яке вона була притягнута до адміністративної відповідальності.

Тобто, відповідачем не зазначено нормативний акт, який передбачає відповідальність за правопорушення, наклавши при цьому адміністративне стягнення.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить також з того, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

При цьому, сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом наявності складу порушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує процедура його фіксування.

Згідно з ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи. Згідно з ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Додатково суд також враховує і те, що не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

З огляду на зазначене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, із врахуванням того, що оскаржувана постанова №1116 від 21.03.2023 року не містить частини ст.210-1 КУпАП, що унеможливлювало здійснення законного провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування зазначеної постанови. Крім цього, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Інші доводи та аргументи, враховуючи встановлене судом, не мають правового значення для вирішення цього спору.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з врахуванням задоволення позову, відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України, на користь позивача слід стягнути судові витрати, які складається з судового збору в розмірі 536,80 грн. та були сплачені позивачем, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 19, 72-77, 246, 250, 255, 262, 286 КАС України, ст.ст. 9, 17, 18, 33, 210-1, 247, 251, 254, 258, 268, 284, 288, 293 КУпАП, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Постанову №1116 від 21.03.2023 року, винесену начальником Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, полковником ОСОБА_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 5100,00 грн. - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити

Стягнути з Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 536,80 гривень (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Мукачівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Духновича, 89, м.Мукачево, Закарпатська область, ).

Повний текст рішення складений 21.12.2023 року.

Суддя Ю.Ю. Куцкір