Справа № 240/7499/23
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7499/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

18 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення ОСОБА_1 , старшого лейтенанта, інженера польового вузла зв`язку, роти зв`язку, 26 бригади, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме в разі необхідності здійснення постійного стороннього догляду за дружиною/чоловіком, власними батьками або батьками чоловіка/дружини, що підтверджується відповідними медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , старшого лейтенанта, інженера польового вузла зв`язку, роти зв`язку, 26 бригади, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме в разі необхідності здійснення постійного стороннього догляду за дружиною/чоловіком, власними батьками або батьками чоловіка/дружини, що підтверджується відповідними медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- визнати протиправною бездіяльність Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » військова частина НОМЕР_2 , щодо незвільнення ОСОБА_1 , старшого лейтенанта, інженера польового вузла зв`язку, роти зв`язку, 26 бригади, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме в разі необхідності здійснення постійного стороннього догляду за дружиною/чоловіком, власними батьками або батьками чоловіка/дружини, що підтверджується відповідними медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- зобов`язати Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Військова частина НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , старшого лейтенанта, інженера польового вузла зв`язку, роти зв`язку, 26 бригади, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме: в разі необхідності здійснення постійного стороннього догляду за дружиною/чоловіком, власними батьками або батьками чоловіка/дружини, що підтверджується відповідними медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 14.08.2023 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що поданий позивачем разом з рапортом про звільнення висновок (заключення) ЛКК №134 від 11.10.2022, не є належним підтверджуючим документом для звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації за п.п. «г» п. 2 ч.4 статті 26 Закону №2232-XII.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що з набуттям права на звільнення зі служби, у зв`язку із потребою його матері постійного стороннього догляду, яка не здатна до самообслуговування, посилаючись на виписку лікарсько-консультаційної комісії (далі - випискою ЛКК) №134 від 11.10.2022.

З метою звільнення із військової служби позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із відповідним рапортом про звільнення посилаючись на наявність однієї із підстав передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», до якого додав висновок лікарсько-консультаційної комісії. Поданий рапорт військовою частиною НОМЕР_1 погоджено та направлено для розгляду та погодження на адресу Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Однак у відповідь на адвокатський запит з приводу надання інформації щодо погодження його рапорту на звільнення за сімейними обставинами, Оперативним командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " повідомлено про відпрацювання документів не у повному обсязі (повернення документів без реалізації) у зв`язку із відсутністю відповідного медичного висновку медико-соціальної експертної комісії, у зв`язку із необхідним доглядом за особою віком понад 18 років.

Вважає такі дії відповідачів протиправними, оскільки має право на звільнення у зв`язку із наявністю однієї із підстав визначених п.п. "г" п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", оскільки норма Закону не деталізує сімейні обставини та будь-які вікові обмеження для отримання довідок про втрату працездатності та потребу у постійному сторонньому догляді.

Відповідачі не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , за призовом під час мобілізації, призначений наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №1189 від 03 вересня 2022 року на посаду інженера роти зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 5210003, який прибув із Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені Героїв Крут м.Київ, для подальшого проходження військової служби. З 07 вересня 2022 року зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення та зарахований на котлове забезпечення.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 03.04.1966 батьками позивача є: мати - ОСОБА_2 та батько - ОСОБА_3 .

За випискою із протоколу лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) №134 від 11.10.2022 встановлено, що ОСОБА_2 , мати позивача потребує постійної сторонньої допомоги, не здатна до самообслуговування.

Як вказує позивач, та не заперечується відповідачами, 24.10.2022 він подав рапорт щодо звільнення його зі служби відповідно до п.п. "г" п. 2 ч. четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю. До поданого рапорту позивачем додано копію заключення ЛКК №134 від 11.10.2022 щодо необхідного постійного догляду за його матір`ю - ОСОБА_2 .

Командування Військової частини НОМЕР_1 надіслало супровідним листом №5669 від 25.10.2022 Військовій частині НОМЕР_4 рапорт позивача для погодження його звільнення через сімейні обставини.

Згідно інформації викладеної в листі військової частини НОМЕР_4 №502/2/1/1/163 від 27.01.2023 повідомлено командира військової частини НОМЕР_1 про повернення без реалізації матеріалів щодо звільнення позивача за сімейними обставинами для подальшого доопрацювання згідно з наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2022 зі змінами (додаток 19 "Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби" п.5 через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України №412 від 12.06.2013).

Вважаючи бездіяльність відповідачів щодо звільнення його з військової служби за п.п. "г" п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII). Вказаний Закон визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Зокрема, ч.4 ст.26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

На даний момент в Україні триває воєнний стан, введений із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022.

Разом з тим, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Положеннями ст.26 Закону №2232-XII, передбачені підстави, наявність яких може слугувати звільненню з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Однією із підстав за сімейними обставинами визначено необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Абзацом 6 Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413 (далі - Перелік, Постанова №413) передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

При цьому, необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, висновком лікарсько-консультативної комісії може бути підтверджено необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною.

Як свідчать матеріали справи, спірні правовідносини виникли з приводу звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, у зв`язку із необхідністю постійного стороннього догляду за матір`ю, тобто особою, яка досягла повноліття.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач, призваний на військову службу під час мобілізації та призначений на посаду інженера роти зв`язку польового вузла зв`язку Військової частини НОМЕР_1 , подав рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка не здатна до самообслуговування. На підтвердження необхідного догляду за матір`ю позивач надав серед інших документів копію виписки протоколу лікарсько-консультативної комісії. Звільнення зі служби не проведено, з підстав відсутності медичного висновку медико-соціальної експертної комісії.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що обставини щодо необхідності постійного стороннього догляду за особами, які є старшими 18 років, мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Натомість, позивачем на підтвердження вищезазначених обставин до рапорту про звільнення додано висновок (заключення) лікарсько-консультативної комісії №134 від 11.10.2022, тобто документ, який може підтвердити необхідність постійного стороннього догляду за особами до 18 років.

При цьому, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 (далі - Положення).

Підпунктом 1 п.11 Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

При цьому, відповідно до підпункту 2 пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОУ №189 від 09.04.2008, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.06.2021 за №731/36353 (далі - Порядок №189), лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Разом з тим, підпунктами 2-3 пункту 3 розділу ІІІ порядку №189 передбачено, що до основних завдань ЛКК належить здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності та надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження.

Відтак, МСЕК наділені більш ширшими повноваження та мають право формувати висновок для осіб віком понад 18 років за результатами розгляду документів, а ЛКК лише висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

З проведеного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно вважав, що наданий позивачем висновок (заключення) лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю позивача та слугувати підставною для звільнення позивача з військової служби, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноважений інший орган (установа).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, положення Постанови №413 деталізують приписи Закону №2232-XII зазначені у підпункті «г» пункту 2 частини 4 статті 26, суперечність правових норм одна одній відсутня. При цьому, Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини, у той час приписи Постанови №413 розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.

При цьому колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги позивача про те, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення статті 26 Закону №2232-XII, оскільки нормами вказаного Закону встановлено загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи Постанови №1713 розмежовуються повноваження таких органів в залежності від суб`єкта, якому надається відповідний висновок.

Тобто, надана позивачем довідка ЛКК не може бути визнана документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати лише відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що поданий позивачем разом з рапортом про звільнення висновок (заключення) ЛКК №134 від 11.10.2022, не є належним підтверджуючим документом для звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації за п.п. «г» п. 2 ч.4 статті 26 Закону №2232-XII, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.