Справа № 480/12561/23
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Шевченко І.Г., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До суду 28.11.2023 звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:
1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік;
2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік;
3) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 25.02.2022 по 25.04.2023 без урахування індексації грошового забезпечення;
4) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 25.02.2022 по 25.04.2023 з урахуванням раніше виплачених сум;
5) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпустки за 2022 рік без урахування індексації грошового забезпечення;
6) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки за 2022 рік з урахуванням раніше виплачених сум;
7) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпустки за 2023 рік без урахування індексації грошового забезпечення;
8) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки за 2023 рік з урахуванням раніше виплачених сум;
9) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, без урахування індексації грошового забезпечення;
10) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням раніше виплачених сум;
11) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, без урахування індексації грошового забезпечення;
12) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою від 04.12.2023 позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з пропуском позивачем тримісячного строку звернення до суду, встановленого частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у редакції, чинній з 19 липня 2022 року (з урахуванням строку дії карантину). Так, позивачу було встановлено 10-денний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви та зобов`язано позивача надати суду заяву про поновлення строку на звернення з позовом до суду із зазначенням у ній підстав та наданням доказів поважності його пропуску.
Позивачу, як особі, що подала позовну заяву до суду, на виконання вимог ч.6 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалу суду від 04.12.2023 про залишення позовної заяви без руху було направлено засобами поштового зв`язку, та отримано 08.12.2023, що підтверджується підписом на поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення. Тобто, з урахуванням ч.1 ст.120 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач у строк до 18.12.2023 включно мав право усунути зазначені в ухвалі суду від 04.12.2023, недоліки.
11.12.2023 у порядку усунення недоліків позовної заяви позивач подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій вказав, що він був звільнений з військової служби у зв`язку зі станом здоров`я - на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, та після звільнення з метою підтримання стану здоров`я йому довелося постійно лікуватися. Так, в період, на який припадав строк реалізації права на звернення із цим позовом, позивач був вимушений проходити курси стаціонарного лікування, що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №47-36 від 18.07.2023, виданим КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» СМР та випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №3130/23 виданою КНП СОР ОКСЛ від 30.10.2023. Вважає, що таке тривале постійне перебування позивача в закладах охорони здоров`я є поважними причинами пропуску строку на звернення з позовом до суду.
Перевіривши матеріали позовної заяви та доводи заяви позивача про поновлення строку звернення до суду, поданої у порядку усунення недоліків позовної заяви, суд зазначає наступне.
Так, частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст. 122 КАС України).
Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, відповідно до частини 3 статті 3 КАС України встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Законом України від 01.07.2022 №2352-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни до статті 233 Кодексу законів про працю України, приписами частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Як вбачається з позову, спірні правовідносини виникли у зв`язку з проходженням позивачем публічної служби, зокрема, предметом спору є нарахування та виплата позивачу під час звільнення з військової служби 25.04.2023: матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік; нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 25.02.2022 по 25.04.2023 без урахування індексації грошового забезпечення; нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки за 2022, 2023 роки без урахування індексації грошового забезпечення; нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби та грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, без урахування індексації грошового забезпечення.
Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 КАС України.
Враховуючи вищевказане, а також з огляду на зміст позовних вимог, про порушення своїх прав позивач мав реальну можливість дізнатись при отриманні грошового забезпечення при звільненні з військової служби 25.04.2023, після якого розпочався перебіг тримісячного строку на звернення до суду.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (з наступними змінами), відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 введено карантин з 12.03.2020, який діяв до 30.06.2023 згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року №383 Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236.
Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.
Втім, постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 30 червня 2023 р. на всій території України карантин.
Тримісячний строк звернення до суду, встановлений ч.2 ст.233 КЗпП України фактично почав відліковуватись з 01.07.2023 (з дня скасування карантину) та мав закінчитись у жовтні 2023 р. (02.10.2023 - тримісячний строк з дня скасування карантину).
До суду з цим позовом позивач звернувся засобами поштового зв`язку лише 28.11.2023, тобто поза межами установлених законодавством строків.
З огляду на викладене, позивачем пропущений тримісячний строк відповідно до положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України у редакції, чинній з 19 липня 2022 року (з урахуванням строку дії карантину).
У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду посилається на те, що він був звільнений з військової служби за станом здоров`я та хворів у період, на який припадав строк реалізації права на звернення із цим позовом, у зв`язку з чим перебував на лікуванні.
Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що наказом командира 117 окремої бригади територіальної оборони (по особовому складу) від 14 квітня 2023 року № 38-РС позивача звільнено у запас за пп. б п. 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби, а згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.04.2023 №115 - виключено 25.04.2023 зі списків особової складу частини та всіх видів забезпечення.
Дійсно, у подальшому після звільнення з військової служби позивач у період з 07.07.2023 по 18.07.2023 проходив курс стаціонарного лікування в КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» СМР, що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №47-36 від 18.07.2023.
У період з 28.08.2023 по 30.10.2023 позивач також лікувався стаціонарно в КНП Сумської обласної ради ''Обласна клінічна спеціалізована лікарня'', що підтверджується випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №3130/23 від 30.10.2023.
Разом з тим, оцінюючи вказані вище доводи позивача, суд зазначає наступне.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

До того ж, Верховний Суд зазначав (від 12.09.2019 у справі № 160/1383/19, від 31.03.2021 у справі № 640/2371/20, 10 лютого 2023 року, у справі №461/10111/21, від 10 лютого 2023 року у справі № 640/20580/20), що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом".

Також Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі №826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі №487/3042/16-а, від 13 грудня 2021 року у справі № 473/3711/16-а, була висловлена позиція, згідно з якою вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 17 лютого 2021 року у справі №440/7046/18 дійшов висновку, що вчинення протягом цього часу одних дій і не вчинення інших ставить під сумнів наявність таких труднощів та об`єктивну неспроможність реалізації особою тих чи інших прав і виключає можливість врахування таких обставин як поважних під час вирішення питання дотримання строку звернення до суду.

Так, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень та даних комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), зокрема, у липні, серпні, вересні, жовтні та листопаді 2023р., звертався до Сумського окружного адміністративного суду з позовами до різних відповідачів та заявами у порядку виконання рішення суду, як через своїх представників у таких справах: №480/7374/23, №480/7754/23, №480/9839/23, №480/10279/23, №480/10494/23, №480/10725/23, №480/6923/22, так і особисто в інтересах інших осіб, зокрема, 11.07.2023 та 07.11.2023 у справах №480/7162/23 та №480/11958/23 відповідно.

Відтак, судом достеменно встановлено, що у тримісячний строк звернення до суду відповідно до положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України у редакції, чинній з 19 липня 2022 року (з урахуванням строку дії карантину з 01.07.2023), тобто у період, на який припадав строк реалізації права на звернення із цим позовом, на чому наполягає позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду у цій справі, позивач у цій справі - ОСОБА_1 мав змогу подавати до Сумського окружного адміністративного суду позовні заяви до інших відповідачів через своїх представників, (справи №480/7374/23, №480/7754/23, №480/9839/23, №480/10279/23, №480/10494/23, №480/10725/23), а також подавати до Сумського окружного адміністративного суду позовні заяви в інтересах інших осіб-позивачів (справи №480/7162/23, №480/11958/23).

З урахуванням зазначеного та вказаних вище висновків Верховного Суду, не є зрозумілим, чому період лікування, зокрема, період з 07.07.2023 по 18.07.2023 в КНП «Клінічна лікарня Святого Пантелеймона» СМР, та з 28.08.2023 по 30.10.2023 в КНП Сумської обласної ради ''Обласна клінічна спеціалізована лікарня'', на чому наголошує позивач, став на заваді при зверненні з цим позовом до суду, у той час як в той самий період вказана обставина не була перепоною для позивача при зверненні до суду з іншими позовами як через представників в його інтересах (справи №480/7374/23, №480/7754/23, №480/9839/23, №480/10279/23, №480/10494/23, №480/10725/23), так і особисто в інтересах інших осіб (справи №480/7162/23, №480/11958/23).

Тому доводи позивача на наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, у зв`язку з перебуванням на лікуванні, спростовуються встановленими обставинами, а тому суд вважає їх неґрунтовними та не приймає до уваги.

Будь-яких інших належних доказів, які б свідчили про відсутність можливості подати позов у встановлені строки, позивач не надав.

Крім того позивачем не надано будь-яких доказів наявності перешкод для вжиття заходів для подачі позову у розумний строк як у період між стаціонарним лікуванням з 17.07.2023 до 28.08.2028, так і у період після такого лікування з 31.10.2023 до 28.11.2023.

Таким чином позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду з цим позовом та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Суд наголошує, що у справі Європейського суду з прав людини Стаббігс та інші проти Великобританії визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року, заява №28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі Мушта проти України нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Крім того, інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до частини першої та другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч.5 ст. 169 КАС України).

З урахуванням наведеного вище, вбачається необхідним позовну заяву повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня прийняття ухвали.

Суддя І.Г. Шевченко