Справа № 932/11059/23
Суддя: Куцевол В. В.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 932/11059/23

Провадження № 2-а/932/314/23

18 грудня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

при секретарі - Рибалці В.І.

за участі

представника позивача Мельника Д.П.

відповідача Щербакова Є.О.

представника відповідача Кривошапки А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, -

В С Т А Н О В И В:

14.12.2023 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

В обгрунтування позову позивач зазначає, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , документований паспортним документом НОМЕР_1 терміном дії до 23.04.2020 року. Як встановлено з пояснень відповідача, він останній раз прибув на територію України у 2017 році в особистих справах та з того часу територію України не покидав, інформація про перетин державного кордону України за обліками інформаційно-телекомунікаційної системи, щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система «Аркан») відсутня, оскільки дана система зберігає інформацію за останні п`ять років.

Перевіркою встановлено, що відповідач був документований УДМС у Чернігівській області посвідкою на постійне проживання НОМЕР_2 від 27.08.2014 року. Вказана посвідка та дозвіл на міграцію скасовані рішенням УДМС у Чернігівській області № 74/01/05-5597 від 25.04.2016 року за поданням Департаменту карного розшуку НПУ

№ 14/04/12-1782 від 25.02.2016 року, на підставі п.1, 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграції» від 07.06.2001 року (у редакції від 05.11.2015 року, що діяла на час прийняття рішення).

Рішення УДМС у Чернігівській області № 74/01/05-5597 від 25.04.2016 року відповідачем оскаржено у судовому порядку та Постановою Верховного Суду у справі № 200/484/17-а (2-а/200/355/17) відмовлено у задоволенні касаційної скарги. Відповідач із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався. Інформація щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, отримання або скасування дозволу на імміграцію, документування посвідкою на тимчасове/постійне проживання відносно останнього відсутня.

Реалізуючи положення ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», уповноваженою службовою особою ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно відповідача було прийнято рішення про примусове видворення з України № 18 від 13.12.2023 року.

Звертаючи увагу на обставини, що громадянин російської федерації ОСОБА_2 своїми діями порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: тривалий час ухиляється від виїзду з України після втрати підстав для перебування в Україні, відсутні законні підстави для працевлаштування в Україні, а отже відсутні законні джерела отримання фінансового доходу, що унеможливлює придбання транспортних квитків чи інших проїзних документів а також забезпечення свого перебування та проживання на території України, відсутній документ, що дає право перетину державного кордону України.

У зв`язку з вищезазначеним позивач просить затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення видворення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та викладені у ньому обставини, просив задовольнити позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що бажає виїхати з України самостійно але раніше зробити цього не міг через пандемію та початок війни.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що у відповідача є діючий паспорт громадянина російської федерації та він має можливість виїхати до Республіки Молдова. Окрім цього вважав не доцільно поміщати відповідач до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, оскільки такий захід є занадто суворим та не сприятиме найскорішому виїзду відповідача за межі України. Також, у судовому засіданні подав відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 останній раз прибув на територію України у 2017 році.

ОСОБА_1 був документований УДМС у Чернігівській області посвідкою на постійне проживання НОМЕР_2 від 27.08.2014 року. Вказана посвідка та дозвіл на міграцію скасовані рішенням УДМС у Чернігівській області № 74/01/05-5597 від 25.04.2016 року.

Рішення УДМС у Чернігівській області № 74/01/05-5597 від 25.04.2016 року відповідачем оскаржено до суду.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2017 року у справі № 200/484/17-а позов ОСОБА_1 було задоволено. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2017 року, постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2017 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03.08.2018 року відмовлено у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 , постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного від 13.11.2017 року змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

За обліками ГУ ДМС у Дніпропетровській області, громадянин російської федерації ОСОБА_2 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався. Інформація щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, отримання або скасування дозволу на імміграцію, документування посвідкою на тимчасове/постійне проживання відносно останнього відсутня.

За фактом порушення строку перебування в Україні уповноваженою службовою особою ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 005775 від 13.12.2023 року та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп.

Згідно рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 13.12.2023 року № 18 відповідача вирішено примусово видворити за межі України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі Закон № 3773-VI).

За змістом ст. 3 цього Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону № 3773-VI нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 2 ст. 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону №3773-VI).

Статтею 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. "f" ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод затримання виправдане лише доти, поки провадиться процедура депортації або екстрадиції.

В свою чергу, затримання іноземця з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є одним із заходів забезпечення примусового видворення, який застосовується у випадку наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії, відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його втечі, а так само, у разі відсутності в нього документів, що дають право на виїзд з України.

Статтею 31 Закону № 3773-VI визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країни де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Наведений перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно зі статтею 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем факт того, що він проживав на території України без документів на право проживання в Україні.

Враховуючи те, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 незаконно перебуває на території України, тривалий час ухиляється від виїзду з України після втрати підстав для перебування в Україні, останнім не вчинено дій з легалізації на території України, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення за межі України від 13.12.2023 року.

Разом з цим, як з`ясовано у судовому засіданні відповідач має чинний паспорт громадянина російської федерації зі строком дії до 05.10.2031 року, а отже він може бути ідентифікований та видворений за межі України у більш коротший строк ніж просить позивач. З урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає строк два місяці достатнім для забезпечення видворення відповідача за межі України

Відтак, позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 6-11, 72-78, 90, 211, 241-246, 268-272, 289, 372 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні- задовольнити частково.

Затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на два місяці рахуючи з 13 грудня 2023 року до 12 лютого 2023 року, з метою забезпечення видворення за межі території України.

Рішення суду в частині затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства громадянина допустити до негайного виконання.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Куцевол

18 грудня 2023 року