Справа № 440/17046/23
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/17046/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/17046/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

14.11.2023 ОСОБА_1 направила до Полтавського окружного адміністративного суду позов, що заявлений до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні трудового стажу, зобов`язавши при цьому ГУПФ зарахувати період роботи з 11.04.1983 по 31.12.1998 на СП "Новосанжарський консервний завод" до її загального трудового стажу та перерахувати пенсію з дня призначення, тобто з 31.08.2023.

В якості підстави для звернення до суду заявниця вказує на протиправну, як на її думку, поведінку відповідача, що полягає у безпідставному неприйнятті до уваги записів трудової книжки позивача під час вирішення питання про призначення пенсії, що призвело до неврахування періодів трудової діяльності позивача до страхового стажу.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві представник ГУПФ просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на правомірність відмови у зарахуванні до трудового стажу періоду роботи на Новосанжарському консервному заводі з 11.04.1984 по 31.12.1998 з огляду на обставини оформлення трудової книжки НОМЕР_1 з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 №58. Вказує, що на титульній сторінці трудової книжки дівоче прізвище ОСОБА_1 зазначено з виправленням, яке не завірено підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Також при прийнятті на роботу відсутня назва підприємства, запис про звільнення 05.01.2001 скріплений печаткою неіснуючої на той час держави Української РСР (а.с. 24-25).

Розгляд справи, відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 з 31.08.2023 перебуває на обліку у ГУПФ, де отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Після призначення пенсії позивач виявила, що до її трудового стажу не зараховано періоди роботи на Новосанжарському консервному заводі з 11.04.1983 по 05.01.2001, у зв`язку з чим та звернулася 13.09.2023 із заявою до відповідача, в якій просила зарахувати означений період до трудового стажу (а.с. 5).

У відповідь ГУПФ листом №23029-21384/К-02/8-1600/23 від 16.10.2023 (а.с. 6-7) повідомило ОСОБА_1 про те, що "... трудова книжка НОМЕР_1 від 14.08.1982 оформлена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110.

З огляду на вказане, до страхового стажу не враховано період роботи з 11.04.1984 по 31.12.1998, оскільки на титульній сторінці трудової книжки Ваше дівоче прізвище зазначено з виправленням, яке не завірено підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Також при прийнятті на роботу відсутня назва підприємства, запис про звільнення 05.01.2001 скріплений печаткою не існуючої на той час держави Української РСР.

Одночасно повідомляємо, що періоди з 15.01.1985 по 14.01.1988, з 14.05.1989 по 13.05.1992 враховано до стажу роботи як догляд непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею трирічного віку; період з 01.01.1999 по 05.01.2001 враховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Для розгляду питання зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки, рекомендуємо Вам надати до органів Пенсійного фонду України уточнюючі довідки, оформлені належним чином."

Не погоджуючись із правомірністю дій відповідача щодо відмови у зарахуванні трудового стажу, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, оскільки і Закон №1058-IV і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV як спеціального акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Приписами статті 24 Закону №1058-IV, крім іншого, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до статті 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Порядок ведення трудових книжок у 1984 році регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (надалі - Інструкція №162), а в подальшому - Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (надалі - Інструкція №58).

Пунктом 1 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (надалі - Порядок №656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку №656, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктами 5, 6 Порядку №656, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності робітника. Відомості про робітника засвідчуються підписом спеціально уповноваженої особи та печаткою. В трудову книжку вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, освіта, професія, спеціальність.

Відповідно до пункту 18 Порядку №656, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, збереженню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, збереження і видачі трудових книжок посаді особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних правовідносин та усталеної судової практики, суд формулює висновок по суті спору, відповідно до якого позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки.

Як з`ясовано, відповідачем виявлені розбіжності щодо не завіреного підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів виправлення на титульній сторінці трудової книжки дівочого прізвища позивача, а також при прийнятті на роботу відсутня назва підприємства, запис про звільнення 05.01.2001 скріплений печаткою не існуючої на той час держави Української РСР.

На переконання суду, такі твердження відповідача ґрунтуються на неповному з`ясуванні усіх обставин, які мають значення у спірному випадку, оскільки не спростовують дійсність наданих позивачем документів, зокрема паспорта громадянина України, свідоцтва про укладення шлюбу.

Як свідчить зміст титульної сторінки трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданої 14.04.1983 (а не 14.08.1982, як зазначає відповідач), суд з`ясував, що дівоче прізвище позивача " ОСОБА_2 " значиться в дужках. При цьому на внутрішній частині палітурки трудової книжки міститься запис секретаря та відбиток печатки Новосанжарського консервного заводу мовою оригіналу "Изменить фамилию ОСОБА_3 на фамилию ОСОБА_4 на основании брачного свидетельства №425808, выдан 18.03.84 Руденковским с/с Новосан. р-на, Полт.обл."

Оскільки обов`язок з ведення трудових книжок законодавцем покладено на підприємства, установи, організації, то обставини її неналежного заповнення не можуть позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу та на отримання пенсії з його врахуванням.

Відтак, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних правовідносин та усталеної судової практики, суд формулює висновок по суті спору, відповідно до якого позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже й не може бути обмежений у праві врахування до трудового стажу періоду його роботи з 11.04.1984 по 31.12.1998.

Трудова книжка позивача містить необхідні, хоча й неповні записи, які дозволяють підтвердити факт його роботи у спірні періоди, а відтак є достатнім підтвердженням щодо зайнятості останнього за відповідними посадами.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивачу має бути врахований до трудового стажу період його роботи з 11.04.1984 по 31.12.1998.

Обираючи належний спосіб захисту, суд погоджується з обраним позивачем способом відновлення порушеного права шляхом зобов`язання ГУПФ зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи ОСОБА_1 на Новосанжарському консервному заводі з 11.04.1984 по 31.12.1998 та здійснити перерахунок пенсії з дня призначення - 31.08.2023, у зв`язку з чим задовольняє такі позовні вимоги зокрема і позов - у цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи до уваги те, що при поданні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, сума судових витрат, яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, складає 100% сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового стажу періодів роботи з 11.04.1984 по 31.12.1998 на Новосанжарському консервному заводі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 11.04.1984 по 31.12.1998 на Новосанжарському консервному заводі, а також здійснити перерахунок пенсії з 31.08.2023 з урахуванням такого стажу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (; вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, 36014).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун