Справа № 420/16095/23
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/16095/23

Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

при секретарі Качуренко В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 року по справі №420/11350/22 про поновлення на роботі за період з 08.12.2022 року до 31.03.2023 року в сумі 50 437,38 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 року по справі №420/11350/22 його поновлено на службі в поліції. При цьому, рішення виконано із затримкою, за період якої йому має бути нарахований середній заробіток. Позовні вимоги просить задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 року по справі №420/11350/22 про поновлення на роботі за період з 08.12.2022 року до 31.03.2023 року включно в сумі 50134,71 (п`ятдесят тисяч сто тридцять чотири грн. 71 коп.).

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ГУ Національної поліції в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незастосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та надання висновків, що не відповідають викладеним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В своїй скарзі, апелянт з посиланням на правову позицію Верховного Суду у справі № 420/3978/22 зазначає, що строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується місячним строком (частина п`ята статті 122 КАС України), а отже позивачем пропущено строк звернення до суду, а тому позов підлягає залишенню без розгляду. Також вказує, що суд першої інстанції без врахування або ж спростування правової позиції щодо принципу співмірності виніс рішення в порушення норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що 07.12.2022 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/11350/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21.07.2022 року №1143 Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 27.07.2022 року № 1284 о/с По особовому складу про звільнення зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції) з 27 липня 2022 року капітана поліції ОСОБА_1 (0042195), інспектора сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 28.07.2022 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 28.07.2022 року по 07.12.2022 року у сумі 58433,55 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 28.07.2022 року та в частині стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення набрало законної сили 28.03.2023 року.

01.04.2023 року наказом ГУ Національної поліції в Одеській області №356 о/с позивача поновлено на службі в поліції на посаді інспектора сектору протидії домашньому насильству відділу превенції Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 28.07.2022 року.

Враховуючи, що судове рішення від 07.12.2022 року про поновлення позивача на службі було виконано лише 01.04.2023 року, суд зазначає про затримку виконання судового рішення роботодавцем за період з 08.12.2022 року до 31.03.2023 року включно.

Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції виходив з того, що період затримки виконання судового рішення з 08.12.2022 року до 31.03.2023 року включно складає 113 календарних днів, сума середнього заробітку становить 50134,71 грн (113х443,67 грн), а тому прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

При цьому вказав, що спеціальною нормою щодо строків звернення до суду є ст. 233 КЗпП України, яка встановлює тримісячний строк звернення.

Також зазначив, що у цьому спорі, на думку суду, підстави для обрахунку співмірності відсутні, оскільки відсутня сума остаточного розрахунку при звільненні, а йде фактично стягнення суми грошового забезпечення, якого позивач був позбавлений внаслідок невчасного виконання рішення суду про поновлення його на службі.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною 2 ст.372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

За приписами положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняття органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Відповідно ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Виходячи з лексичного тлумачення поняття затримка в якості зволікання, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Отже, зі змісту зазначених правових норм вбачається, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок виявляється у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися.

Суд також звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.11.2022 у справі № 460/600/22, відповідно до яких приписи ч.8 ст. 235 КЗпП України і приписи п 3 ч.1 ст. 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 року по справі №420/11350/22 ГУ НП в Одеській області зобов`язано було поновити позивача на службі в поліції.

Однак, як встановлено судом першої інстанції, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 року в частині поновлення позивача на посаді, виконано 01.04.2023 року шляхом видання наказу ГУ Національної поліції в Одеській області №356 о/с.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 540/677/20, від 21 жовтня 2021 року у справі № 280/5260/19, від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2501/19, від 24 грудня 2020 року у справі № 807/2434/15.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, як вбачається з його мотивувальної частини, дав вірну оцінку обставинам справи та задовільнив позов в цій частині.

Визначаючись щодо періоду затримки виконання рішення суду, такий період необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі.

З огляду на встановлені судом обставини, затримка виконання рішення суду становить період з 08.12.2022 року до 31.03.2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: з) вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду .

Відповідно до положень пункту 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (абзац третій пункту 2).

Таким чином, за описаних обставин справи і нормативного регулювання спірних відносин колегія суддів вважає, що слід застосувати положення статті 236 КЗпП України та положення Порядку № 100 при обчисленні середнього заробітку, який підлягає стягненню за час затримки виконання рішення у справі щодо поновлення, використавши для цього середньоденну заробітну плату позивача, яка була розрахована на основі виплат за два останні місяці перед місяцем, в якому відбулося звільнення.

Відповідно до рішення Одеського ОАС від 07.12.2022 року по справі №420/11350/22, яке набрало законної сили 28.03.2023 року, грошове забезпечення позивача за останні два місяці перед звільненням становить: Травень 2022 року 13 532,02 грн; Червень 2022 року 13 532,02 грн. Кількість календарних днів за останні два місяці перед звільненням: Травень 2022 року 31 день; Червень 2022 року 30 днів. Отже, середньоденний заробіток позивача складає 443,67 грн (13532,02х2/61).

Саме такий розрахунок відповідає позиції Верховного Суду у справі № 805/1110/17-а, а відомості щодо розміру грошового забезпечення позивача за останні два місяці перед звільненням в силу положень ч. 4 ст. 78 КАС України доказуванню не підлягають.

Виходячи із того, що період затримки виконання судового рішення з 08.12.2022 року до 31.03.2023 року включно складає 113 календарних днів, сума середнього заробітку становить 50134,71 грн (113х443,67 грн), що вірно зазначено судом першої інстанції.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача підлягають частковому задоволенню,

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, визначеного ч.5 ст. 122 КАС України, та зазначає, що спір про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 ст. 233 КЗпП України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка не передбачає будь-яких обмежень щодо строку звернення до суду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у постанові від 26.05.2022 у справі №420/10861/21 та від 02.08.2023 року у справі № 640/34546/21

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, щодо співмірності суми стягнення, та правомірно зазначено, що правова природа середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на службі не є тотожним середньому заробітку за час затримки виконання рішення суду про остаточний розрахунок при звільненні, оскільки у першому випадку мова йде про вимушений прогул, за час якого особа була позбавлена можливості отримувати грошове забезпечення, а у другому, щодо частини належних працівникові сум. Тому, у цьому спорі, підстави для обрахунку співмірності відсутні, оскільки відсутня сума остаточного розрахунку при звільненні, а йде фактично стягнення суми грошового забезпечення, якого позивач був позбавлений внаслідок невчасного виконання рішення суду про поновлення його на службі.

Відтак, під час розгляду зазначеної справи в суді апеляційної інстанції апелянтом не доведено, що при постановленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції здійснив порушення норм матеріального чи процесуального права, або неповною мірою з`ясував обставини, що мають значення для її вирішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова