Справа № 260/10292/23
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2023 рокум. Ужгород№ 260/10292/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, якою просить: 1) Визнати дії державного виконавця щодо примусового стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 на підставі постанови ВП №72837837 від 21.09.2023 року - після прийняття приватним виконавцем Ярошевським Д.А. постанови про відкриття виконавчого провадження №73050421 від 16.10.2023 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Ярошевського Д.А. основної винагороди №73050421 від 16.10.2023 в розмірі 229729, 80 грн.- протиправними; 2) Зобов`язати Відділ ДВС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити ВП №73008700 від 11.10.2023 року з примусового стягнення ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 229729,80 грн., здійснити всі необхідні дії, передбачені статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження " у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року позивачу видано виконавчий лист № 308/9153/20 від 11 вересня 2023 року, який спочатку був пред`явлений до виконання до відділу ДВС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а згодом до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. Державним виконавцем відділу ДВС у місті Ужгороді Секерня Є.М. було винесено: постанову про відкриття виконавчого провадження № 72837837 від 21.09.2023 року, постанову про стягнення з позивача виконавчого збору ВП № 72837837 від 21.09.2023 року у розмірі 229729,80 грн. та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 73008700 від 11.10.2023 року та стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 229729,80 грн. на підставі постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 72837837 від 21.09.2023 року. В той же час, приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. винесено: постанову про відкриття виконавчого провадження № 73050421 від 16.10.2023 року та постанову про стягнення з позивача на користь приватного виконавця Ярошевського Д.А. основної винагороди від 16.10.2023 року в розмірі 229729,80 грн. На переконання позивача, прийняття у даному випадку постанови про стягнення виконавчого збору та виділенні її виконання в окреме виконавче провадження, створило умови для подвійного стягнення із боржника виконавчого збору і винагороди приватному виконавцю за виконання одного виконавчого документу.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 72837837 від 21.09.2023 року винесена стосовно позивача не скасована, та є чинною, відтак підлягає виконанню. Передачі виконавчого документа (виконавчого листа № 308/9153/20 від 11.09.2023 року) від відділу державної виконавчої служби у м. Ужгород до приватного виконавця не відбулося. Відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, 21 вересня 2023 року головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 72837837 з примусового виконання виконавчого листа № 308/9153/20, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 11 вересня 2023 року.

21 вересня 2023 року головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. виніс постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 229729,80 грн. у виконавчому провадженні № 72837837.

10 жовтня 2023 року головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 72837837.

Відповідно до п. 3 вказаної постанови постанову про стягнення виконавчого збору ВП 72837837 від 21.09.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 229729,80 грн. виділено в окреме виконавче провадження.

11 жовтня 2023 року головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 73008700 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП 72837837 від 21.09.2023 року.

Крім того, постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.М. від 16 жовтня 2023 року відкрито виконавче провадження № 73050421 з виконання виконавчого листа № 308/9153/20, виданого Закарпатським апеляційним судом 11 вересня 2023 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. від 16 жовтня 2023 року вирішено стягнути з ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, а саме 229729,80 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На виконання положень статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із частиною 5 вказаної статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, за змістом частини 2 статті 27 Закону № 1404-VIII сума виконавчого збору обчислюється саме від суми, що підлягає примусовому стягненню з боржника та передачі стягувачу за виконавчим документом.

На виконання вимог частини 4 статті 27 Закону № 1404-VIII, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Тобто, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

У відповідності до частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII визначено перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, а саме: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною 6 статті 27 Закону № 1404-VIII у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Так, вимогами частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

В силу приписів частини 4 статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення. Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Разом з цим, примусове виконання рішень, зазначених у статті 3 цього Закону, може здійснювати приватний виконавець, зокрема, за заявою стягувача. Під час примусового виконання рішень приватний виконавець може вчиняти заходи, визначені у статті 10 Закону № 1404-VIII.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (частина 3 статті 45 Закону №1404-VІІІ).

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначені в Законі України № 1403-VIII від 02.06.2016 «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII).

Згідно зі статтею 31 Закону № 1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина 6 статті 31 Закону № 1403-VIII).

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) частина 7 статті 31 Закону № 1403-VIII.

Таким чином, основна винагорода - це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі, пропорційному до фактично стягнутої суми. Право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Аналізуючи наведені норми в контексті спірних правовідносин, суд зазначає, що стягувачу надано право самостійно обирати спосіб виконання судового рішення крім випадків, встановлених законом, яке полягає, зокрема, у можливості стягувача самостійно, на власний розсуд або звернутись до державного виконавця, або обрати приватного виконавця та співпрацювати із ним відповідно до договірних умов.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 29.01.2021 у справі № 640/13434/19.

Як вже встановлено судом, на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 72837838 з виконання виконавчого листа № 308/9153/20 від 11 вересня 2023 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області.

21 вересня 2023 року головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. виніс постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 229729,80 грн. у виконавчому провадженні № 72837837.

З матеріалів виконавчого провадження № 72837837 вбачається, що стягувач ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» звернулося до відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді із заявою про повернення виконавчого документа стягувача.

10 жовтня 2023 року головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 72837837.

11 жовтня 2023 року головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 73008700 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП 72837837 від 21.09.2023 року.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.М. від 16 жовтня 2023 року відкрито виконавче провадження № 73050421 з виконання виконавчого листа № 308/9153/20, виданого Закарпатським апеляційним судом 11 вересня 2023 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. від 16 жовтня 2023 року вирішено стягнути з ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, а саме 229729,80 грн.

При цьому, слід зазначити, що у разі звернення стягувача до приватного виконавця для реалізації права на повторне пред`явлення виконавчого документу до виконання, передбаченого пунктом 5 статті 37 Закону № 1404-VIII, виникає ситуація, в якій боржник має сплатити і винагороду приватному виконавцю за постановою приватного виконавця про стягнення основної винагороди і виконавчий збір за постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Разом з цим, пунктом 1 частини 1статті 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

З аналізу наведеної норми слідує, що законодавець чітко передбачив можливість стягнення з боржника лише одного з видів коштів виконавчого провадження.

Крім того, згідно пункту 5 частини статті 27 Закону № 1404-VIII у разі виконання рішення приватним виконавцем виконавчий збір не стягується.

Розглядаючи питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа, Верховний Суд у постанові від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19 зазначив про те, що Закон № 1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Так, з одного боку, Закон не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.

Натомість з іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні в державного виконавця.

Так, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість.

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягаря на боржника, що зачіпає його право власності.

Така невизначеність законодавчого регулювання окреслених правовідносин має наслідком потребу застосування аналогії закону (права).

Як уже було зазначено вище, виконавче законодавство не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Це право залежить від того, чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

На противагу цьому, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, частиною 8 статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що «під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає».

На відміну від інших положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону № 1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини.

Так, вона містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.

Як зазначено у згаданій вище постанові Верховного Суду у справі № 320/6215/19, логічний і цільовий способи тлумачення частини 8 статті 27 Закону свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагороди. Ця норма покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів. Тож її застосування дозволяє вирішити спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

За правилами частини 6 статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

На основі цього Верховний Суд дійшов висновку, що для вирішення цієї проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину 8 статті 27 Закону № 1404-VIII.

Щодо застосування частини 8 статті 27 Закону № 1404-VIII до спірних правовідносин Верховний Суд зазначив, що у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а стягувач після цього пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

Правовою основою для закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у подібному випадку слід розглядати як загальні підстави, перелік яких наведений у частині 1 статті 39 Закону № 1404-VIII, так і частину 8 статті 27 цього Закону, яка у таких обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження.

Зважаючи на вжиті у частині 8 статті 27 Закону № 1404-VIII часові маркери для її застосування: то застосування аналогії закону до правовідносин дозволяє дійти висновку, що право на захист виникає з дня відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання того самого документа, який раніше був на виконанні у державного виконавця.

Водночас суд звертає увагу, що у розглядуваній Верховним Судом справі виконавчий документ, як і в цій справі, не передавався від державного виконавця до приватного, а був повернутий стягувачу, який в подальшому самостійно звернувся до приватного виконавця.

З огляду на приписи частини 5 статті 242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19.

Крім того, як наголосив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13 квітня 2023 року у справі №160/695/22, Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

З одного боку, Закон №1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.

З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.

Верховний Суд у вищевказаній постанові від 13.04.2023 у справі №160/695/22 зазначив, що з-поміж учасників виконавчого провадження в рамках спірних правовідносин у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання саме боржник перебуває у найбільш уразливому становищі, якого зобов`язано сплатити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа.

При цьому, Верховний Суд наголосив, що питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим. Тобто у контексті вирішення адміністративного спору Верховний Суд дійшов висновку, що з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема пунктом 5 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що державний виконавець повинен закінчити виконавче провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору.

Підсумовуючи вищенаведене та обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне, визнати протиправними дії державного виконавця з примусового стягнення з позивача виконавчого збору на підставі постанови № 72837837 від 21 вересня 2023 року, вчинені після відкриття приватним виконавцем Ярошевським Д.А. виконавчого провадження № 73050421 та зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді закінчити виконавче провадження № 73008700 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 72837837 від 21 вересня 2023 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши обґрунтованість доводів позивача, оцінивши надані докази сторонами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2147,20 грн. (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 коп.).

Керуючись ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246, 287, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької, буд. 10, ) про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби у міст Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерні Євгенія Миколайовича з примусового стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору на підставі постанови № 72837837 від 21 вересня 2023 року, вчинені після відкриття приватним виконавцем Ярошевським Д.А. виконавчого провадження № 73050421.

3. Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження № 73008700 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 72837837 від 21 вересня 2023 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької, буд. 10, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2147,20 грн. . (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 коп.).

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяН.Д. Маєцька