Справа № 160/24580/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
26.09.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач, з урахуванням уточнень від 08.11.2023 року, просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування ОСОБА_2 , як члену загиблого військовослужбовця:
грошове забезпечення ОСОБА_3 з 24.12.2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;
грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2019-2023 рік, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1;
індексації грошового забезпечення з 24.12.2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням базового місяця 2018 рік відповідно абзаців 4-6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;
одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч.2 статті 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_2 , як члену загиблого ОСОБА_3 :
перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 24.12.2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року 01 січня 2021 рік, 01 січня 2022 рік, 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;
нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019-2023 рік, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1;
нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 24.12.2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням базового місяця 2018 рік відповідно до абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;
нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч.2 статті 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 26.09.2023 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 02.10.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Ухвалою суду від 02.10.2023 року витребувано у відповідача 1 додаткові докази по справі:
- витяг з наказу про зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;
- відомості щодо проходження ОСОБА_3 військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 у спірний період (накази, витяги з наказів, тощо);
- довідку про нарахування та виплату ОСОБА_3 індексації грошового забезпечення за кожний місяць періоду 24.12.2020 року по 01.01.2023з зазначенням сум всіх складових видів грошового забезпечення; розміру встановленого законодавством на той час, прожиткового мінімуму; розрахункового індексу у відсотках; нарахованих та виплачених сум індексації грошового забезпечення та інші докази щодо суті спору;
- довідку про нарахування та виплату ОСОБА_3 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2019-2023 рік, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1, із зазначенням всіх складових;
- відомості щодо виплати/невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч.2 статті 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- звернення позивача до відповідача із заявою про нарахування спірних коштів;
- листи/відмови (рішення) відповідача на звернення позивача щодо спірних виплат (накази, тощо) та інші докази щодо суті спору.
16.11.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені додаткові докази по справі.
Зобов`язано ОСОБА_1 направити на адресу співвідповідача - Військової частини НОМЕР_2 примірник позовної заяви/уточненої позовної заяви із усіма додатками.
Витребувано у Військової частини НОМЕР_2 належним чином засвідчені додаткові докази по справі, зокрема:
- витяг з наказу про зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 від 21.20.2020 року;
- відомості щодо проходження ОСОБА_3 військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 у спірний період (накази, витяги з наказів, тощо);
- витяг з наказу від 23.12.2020 року за №22;
- відомості щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2019-2020 рік, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу 23.12.2020, із зазначенням всіх складових.
Зобов`язано ОСОБА_1 направити на адресу співвідповідача 3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 примірник позовної заяви/уточненої позовної заяви із усіма додатками.
Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_2 належним чином засвідчені додаткові докази по справі, зокрема за період з 2019-2020р.р:
- витяг з наказу про зарахування ОСОБА_3 ;
- відомості щодо проходження ОСОБА_3 військової служби у спірний період (накази, витяги з наказів, тощо) 2019-2020 р.р.;
- витяг з наказу від 23.12.2020 року за №22;
- відомості щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2019-2020 рік, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу 23.12.2020, із зазначенням всіх складових.
Витребувано ПОВТОРНО У Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії таких документів, а саме:
- довідку про нарахування та виплату ОСОБА_3 індексації грошового забезпечення за кожний місяць періоду 24.12.2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 з зазначенням сум всіх складових видів грошового забезпечення; розміру встановленого законодавством на той час, прожиткового мінімуму; розрахункового індексу у відсотках; нарахованих та виплачених сум індексації грошового забезпечення та інші докази щодо суті спору;
- довідку про нарахування та виплату ОСОБА_3 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2019-2023 рік, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1, із зазначенням всіх складових;
- відомості щодо виплати/невиплати ОСОБА_3 грошової компенсації за невикористані дні (зазначити скільки днів) додаткової відпустки, як учасника бойових дій за період 2020-2023 р.р.;
- відомості щодо виплати/невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч.2 статті 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
13.12.2023 року Військова частина НОМЕР_1 долучили додаткові докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 19.12.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач зазначає, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 12 березня 2021 року.
Вказує, що ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 24.12.2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 рік.
Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у результаті захисту Батьківщини під час стримування збройної агресії зі сторони РФ.
08 грудня 2015 року ОСОБА_3 отримав посвідчення учасника бойових дій за номером НОМЕР_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.02.2023 року №41 виключено зі списків особового складу 01 січня 2023 року.
Позивач вказує, що з метою захисту своїх прав звернулася до військової частини, щодо:
виплатити компенсації відпустки як учаснику бойових дій;
проведення перерахунку грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 29.01.2020 року по момент виключення, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704;
виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч.2 статті 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби з урахуванням базового місяця 2018 рік відповідно до абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Однак, 15.09.2023 року позивачем було отримана відповідь від військової частини де зазначено тільки відповідь стосовно виплатити компенсації відпустки як учаснику бойових дій, згідно якої позивачеві було відмовлено у здійснені такої виплати.
Вказує, щодо інших її вимог, відповіді здійснено вч так і не було.
Враховуючи наведене, звернулось до суду із цим позовом за захистом порушених прав.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 1
Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Заперечуючи проти позову зазначив, що відповідно до матеріалів справи підтверджується, що ОСОБА_3 не був звільнений з військової служби, а був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку із смертю.
Відтак, відповідач вважає, що в даному випадку відсутні підстави для виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпуски, як учаснику бойових дій та одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, так як такі види допомоги виплачуються у разі звільнення військовослужбовця, а тому правомірно відмовлено позивачеві, як члену сім`ї у здійсненні таких виплат.
З приводу позовних вимог в частині здійснення індексації грошового забезпечення під час проходження ОСОБА_3 в період з 24.12.2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 із застосуванням базового місяця січень 2018 рік, зазначили про відсутність законодавчих та правових підстав щодо виплати індексації чоловікові позивача за спірний період, оскільки таке нарахування здійснено відповідно до норм та правил, визначених чинним законодавством.
Також заперечив щодо перерахунку та доплати розміру грошового забезпечення загиблого чоловіка позивача з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
При цьому зазначив, що згідно з Постановою № 704 (в редакції Постанови №103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року.
ІV. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 2
Ухвалою суду від 02.10.2023 року відкрито провадження в цій адміністративній справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідно до ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зобов`язано ОСОБА_1 направити на адресу співвідповідача - Військової частини НОМЕР_2 примірник позовної заяви/уточненої позовної заяви із усіма додатками.
Станом на 19.12.2023 року відзив відповідачем суду не надано.
Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
V. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 3
Ухвалою суду від 02.10.2023 року відкрито провадження в цій адміністративній справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідно до ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зобов`язано ОСОБА_1 направити на адресу співвідповідача - Військової частини НОМЕР_2 примірник позовної заяви/уточненої позовної заяви із усіма додатками.
Станом на 19.12.2023 року відзив відповідачем суду не надано.
Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно положень ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
VІ.ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Згідно наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_3 з 02.05.2019 року по 23.12.2020 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .
У подальшому, ОСОБА_3 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 24.12.2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата загибелі).
08 грудня 2015 року ОСОБА_3 отримав посвідчення учасника бойових дій за номером НОМЕР_3 .
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_3 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресію російської федерації проти України.
Вказані обставини не спростовуються учасниками справи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 загинув.
Згідно витягу з наказу від 09.02.2023 року за №41 загибель ОСОБА_3 пов`язана із захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до витягу з наказу командира вч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.02.2023 року №41 ОСОБА_3 , у зв`язку із смертю виключено зі списків особового складу частини та всіх забезпечення, з ІНФОРМАЦІЯ_1.
В цьому ж наказі командиром вч констатовано, що ОСОБА_3 не отримав грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.
З метою захисту своїх прав, позивач, як дружила загиблого, звернулася до в/ч НОМЕР_1 із заявою, у якій просила:
виплатити компенсацію відпустки як учаснику бойових дій;
провести перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 29.01.2020 року по момент виключення, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704;
виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч.2 статті 15 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби з урахуванням базового місяця 2018 рік відповідно до абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.
Листом від 22.08.2023 року за №6698 вч НОМЕР_1 , на звернення позивача повідомили про те, що компенсація за невикористані дні щорічної відпустки не передбачено при виключенні зі списків вч загиблим військовослужбовцям, згідно наказу МОУ №260 від 07.06.2018 року.
Позивач не погодившись із такими діями/бездіяльністю НОМЕР_1 , звернулась до суду із цією позовною заявою, за захистом своїх порушених прав.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
VІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі по тексту - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ).
VІІІ. ОЦІНКА СУДУ
Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині позовних вимог щодо ненарахування та невиплати належної чоловікові позивача грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2019-2023 р.р., суд зазначає про таке.
Статтею 10-1 Закону України №2011-XII визначено право військовослужбовців на відпустки, порядок їх надання та відкликання з них. Частиною 8 вказаної статті передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про відпустки" передбачено, зокрема, такий вид щорічної відпустки як основна відпустка.
Згідно статті 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Отже, учасники бойових дій мають право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Судом встановлено, що загиблий ОСОБА_3 як учасник бойових дій, під час проходження військової служби мав право на отримання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення строком 14 календарних днів на рік.
Згідно з витягу із наказу від 23.12.2020 року за №22 вч НОМЕР_2 грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпуски, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_3 на день призначення до вч НОМЕР_1 , за 2019 рік - 14 календарних днів, за 2020 рік - 14 календарних днів, - не виплачувалась.
У відзиві на позовну заяву відповідач 1 вказує про те, що чоловік позивача, маючи з 2019 року статус учасника бойових дій, мав додаткову пільгу, передбачену п.12, ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Але, в той же час, оскільки чоловік позивача в період 2019-2023 роки продовжував перебувати на військовій службі, він не мав можливості скористатися цієї пільгою, оскільки п.19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» забороняє додаткові відпустки військовослужбовців під час особливого періоду.
Отже, судом встановлено, матеріали справи підтверджено, відповідачами не спростовано, що за 2019-2023 роки спірна компенсація загиблому в/ч не виплачувалась.
Як встановлено судом в ході розгляду справи, позивач звернулася до посадових осіб відповідача 1, в/ч НОМЕР_1 із заявою щодо нарахування та виплати їй, як дружині загиблого грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Однак, відповідач листом від 22.08.2023 року за №6698 повідомив, про відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Слід вказати, що механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначається Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).
Відповідно до п. 1 Розділу ХХХ Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.
У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.
Згідно з п. 2 розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.
Встановлені судом обставини справи вказають на те, що у особи загиблого ОСОБА_3 відповідачем 1 визначено право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 2019-2023 роки, яке виникло до дня його смерті.
Таке право відповідач 1 не заперечує та не спростовує під час розгляду цієї справи.
Доказів, зокрема за період 2019-2023 року щодо виплати грошової компенсації загиблому за невикористані дні додаткової відпуски, як учасник бойових дій - матеріали справи не містять та учасниками справи не надано.
Інших доказів на спростування наведеного вище матеріали справи не місять.
Відтак, на переконання суду, вказана компенсація, як складова грошового забезпечення, є умовною сумою належною військовослужбовцю ОСОБА_3 , але не отриманою ним до дня загибелі, зокрема за період 2019-2023 р.р.
При цьому, судом наголошується, що саме належне грошове забезпечення виплачується дружині військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, а не те на яке він мав право за життя та не отримав.
Таким чином, оскільки позивач є дружиною загиблого військовослужбовця, суд дійшов висновку про наявність саме у неї права на отримання належної компенсації за невикористані дні додаткової відпустки ОСОБА_3 , як учасника бойових дій за період з 2019-2023 роки.
З урахуванням наведеного, а також дискреції Військової частини в питаннях здійснення нарахування та виплати компенсації за невикористані дні відпустки, суд з метою ефективного захисту права позивача на таку компенсацію, вважає за необхідне зобов`язати вч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки ОСОБА_3 , як учаснику бойових дій за період з 2019 року по 2023 рік.
Оцінюючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання нарахувати і виплатити: індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця - 2018 року, одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановлену ч. 2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також щодо здійснення перерахунку та доплати розміру грошового забезпечення загиблого чоловіка позивача, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 р.р. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", суд зазначає про таке.
Як вже судом зазначалось вище, відповідно до вимог Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, його дружині.
Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті), виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.
Разом з тим суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь - які докази, які б свідчили про те, що загиблому чоловікові позивача за життя під час проходження військової служби до дня смерті відповідачем було нараховане, але не виплачене грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, на які в останнього виникало право за життя.
Як зазначалось вище, суми компенсації за невикористану додаткову відпустку судом віднесено до належних сум до виплати, оскільки наказом командира в.ч. НОМЕР_2 констатовано, що така відпустка ОСОБА_3 не використана.
Вказані обставини також зазначені відповідачем 1 у відзиві на позовну заяву позивача.
Отже, за відсутності нарахованих те невиплачених грошових коштів належних до дня смерті загиблому ОСОБА_3 , зокрема за наслідками індексації грошового забезпечення із застосування базового місяця - 2018р., здійснення перерахованого грошового забезпечення шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт, та одноразової грошової допомоги при звільненні, тощо у позивача немає підстав для отримання таких грошових виплат, оскільки виплаті підлягає лише належне (нараховане), але не отримане за життя грошове забезпечення.
Суд в черговий раз вважає за необхідне звернути увагу на те, що законодавець в Порядку №260 визначив поняття «належні» суми, тобто ті, які особа мала б право отримати за будь-яких обставин, як приклад місячне грошове забезпечення визначене контрактом. При цьому, Порядком №260, а так само і іншими нормативними актами не визначено право на правонаступництво, успадкування, тощо, сум (грошового забезпечення та його складових), які не нараховані, а також не визначені відповідними актами індивідуальної дії, як то наказ, контракт, угода, тощо. Натомість, законодавець в разі загибелі військовослужбовця визначив компенсаційні виплати іншими нормативними актами, як то Постановою КМ України від 28 лютого 2022 р. № 168, Постановою КМ України від 25 грудня 2013 р. № 975, т.і.
У цій справі, суд в частині вважає за необхідне також погодитись і з аргументами відповідача 1, щодо того, що одноразова грошова допомога військовослужбовцям в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є виплатою для осіб, які звільняються зі служби за станом здоров`я, за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, тощо.
Натомість, випадок загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 - і як наслідок виключення його із списків особового складу не є тотожним поняттям - звільнення зі служби.
Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо визнання протиправними дій відповідача 1 в частині відмови здійснити дружині загиблого військовослужбовця нарахування та виплату індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця - 2018 рік,, одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а також щодо здійснення перерахунку і доплати розміру грошового забезпечення загиблого чоловіка позивача з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не навів суду достатніх аргументів і доказів, які спростовували б доводи позивача в частині, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково, з підстав наведених вище.
ІХ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат.
Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, судом не вирішується питання розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати належної чоловікові ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2019 року по 2023 рік.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , як учасника бойових дій за період з 2019 року по 2023 рік.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , код ОКПП НОМЕР_5 ).
Відповідач 1: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).
Відповідач 2: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 ).
Відповідач 3: ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_5, код ЄДРПОУ НОМЕР_7).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 19.12.2023 року.

Суддя В.В. Ільков