Справа № 440/17427/23
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

18 грудня 2023 рокум. ПолтаваСправа № 440/17427/23

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Канигіна Т.С., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, а саме просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 , підполковника ОСОБА_2 , від 08.11.2022 № 399 про призначення службового розслідування з метою уточнення причин та умов неприбуття в установлений термін у військову частину стрільця 2 відділення 3 взводу 2 стрілецької роти солдата ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності), підполковника В.Кирпоти від 20.11.2022 № 562 про завершення службового розслідування за фактом неприбуття у військову частину після проходження ВЛК стрільця 2 стрілецького відділення 3 взводу 2 роти солдата ОСОБА_1 .

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів залишено без руху.

11.12.2023 до суду надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду. Позивачем в обґрунтування своїх доводів зазначено, що станом на сьогоднішній день позивач проходить індивідуальну програму реабілітації інваліда, яка спрямована на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здібностей особи з інвалідністю та дитини з інвалідністю. Указане підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда №859 виданою Обласною МСЕК від 31.05.2023, окрім цього, на підставі довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 31.05.2023, серії 12 ААГ № 101689, ОСОБА_1 було продовжено другу групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, інвалідність встановлена до 01.06.2025, дата чергового огляду 09.05.2025.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Позов сформований у системі "Електронний суд" 22.11.2023. При цьому, заявлені позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2022 № 399 та від 20.11.2022 № 562, тобто пропущено шестимісячний строк звернення до суду з моменту прийняття спірних наказів (більше року пропущено).

Таким чином, позовна заява подана з пропуском строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

У заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду представник позивача причини пропуску цього строку обґрунтовує перебуванням позивача на реабілітації та лікуванні.

Тобто заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду містить аналогічні причини причин поважності пропуску строку на звернення до адміністративного суду, які були наведені в позовній заяві, та щодо яких судом було зроблено висновок, що такі обставини не можна визнати поважними через їх недостатність.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначив, що 05.10.2022 позивачем було направлено заяву до Військової частини НОМЕР_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та до Військової частини НОМЕР_2 про переведення за місцем проживання мобілізованого ОСОБА_1 у зв`язку із поганим станом здоров`я. На вказану заяву було отримано відповідь ВЧ НОМЕР_1 від 21.01.2023, якою було повідомлено, що рядовий ОСОБА_1 після проходження ВЛК 04.11.2022 до розташування Військової частини НОМЕР_1 з невстановлених причин не прибув і місце його перебування невідоме, на підставі чого проведено службове розслідування, за результатами якого матеріали направлені до ДБР.

Тобто, позивачу було відомо з відповіді ВЧ НОМЕР_1 від 21.01.2023 про проведення щодо нього службового розслідування, за результатами якого матеріали направлені до ДБР.

За доводами позивача, з цією відповіддю не було надано додатків.

Водночас позивач не надав доказів звернення до відповідача про отримання недоданих до листа від 21.01.2023 додатків.

Лише зазначено позивачем, що адвокат подав запит від 29.09.2023 (тобто через вісім місяців), відповідь не отримав; відповідь на адвокатський запит від 10.10.2023 отримано 31.10.2023, запитувані документи були надіслані не в повному обсязі, та, зокрема, не містили наказу про самовільне залишення військової частини, що свідчить про умисне приховування доказів та злочинну бездіяльність.

За твердженнями позивача, з прийняттям оскаржуваних наказів від 08.11.2022 № 399 та від 20.11.2022 № 562, яким позивача визнано таким, що самовільно залишив військову частину, військова служба позивача фактично призупинена.

Отже, позивачу потрібно було надати докази перебування на лікуванні тощо у період з 21.11.2022 по дату звернення з позовом та докази здійснення активних дій щодо отримання спірних наказів після повідомлення позивача листом від 21.01.2023 щодо службового розслідування до подачі адвокатом запиту від 29.09.2023.

Водночас, позивачем в обґрунтування своїх доводів надано до суду лише індивідуальну програму реабілітації інваліда №859, виданою Обласною МСЕК від 31.05.2023, довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 31.05.2023 серії 12 ААГ № 101689.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" реабілітація осіб з інвалідністю - система медичних, психологічних, педагогічних, фізичних, професійних, трудових, фізкультурно-спортивних, соціально-побутових заходів, спрямованих на надання особам допомоги у відновленні та компенсації порушених або втрачених функцій організму для досягнення і підтримання соціальної та матеріальної незалежності, трудової адаптації та інтеграції в суспільство, а також забезпечення осіб з інвалідністю допоміжними засобами реабілітації і медичними виробами; індивідуальна програма реабілітації - комплекс оптимальних видів, форм, обсягів, термінів реабілітаційних заходів з визначенням порядку і місця їх проведення, спрямованих на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здібностей конкретної особи до виконання видів діяльності, визначених у рекомендаціях медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з положеннями статті 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" особа з обмеженнями повсякденного функціонування направляється для проходження медико-соціальної експертизи з метою підтвердження стійкого обмеження життєдіяльності та встановлення статусу "особа з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю" у разі виявлення мультидисциплінарною реабілітаційною командою ознак стійкого обмеження життєдіяльності, що зазначається в індивідуальному реабілітаційному плані.

Медико-соціальні експертні комісії: встановлюють компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації; складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми; вивчають виробничі, медичні, психологічні, екологічні, соціальні причини виникнення інвалідності, її рівня і динаміки та беруть участь у розробленні комплексних заходів щодо профілактики і зниження рівня інвалідності серед повнолітніх осіб, удосконалення реабілітаційних заходів; забезпечують своєчасний огляд (переогляд) повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю. У разі якщо особа, яка звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд (переогляд) до комісії за станом здоров`я згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії, огляд (переогляд) проводиться за місцем її проживання (вдома), у тому числі за місцем проживання у стаціонарних установах для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб або в закладах охорони здоров`я, в яких така особа перебуває на лікуванні; вносять до централізованого банку даних з проблем інвалідності інформацію про повнолітніх осіб, яких визнано особами з інвалідністю.

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази перебування позивача на стаціонарному лікуванні, указані документи підтверджують проведення переогляду особи з інвалідністю із встановленням строку такої інвалідності до 01.06.2025.

Таким чином, наведені документи не можуть слугувати підставою пасивної поведінки у здійсненні права на пред`явлення позову.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 наголосив на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За відсутності у матеріалах позову належних та конкретних доказів, що свідчили б про наявність об`єктивних, непереборних обставин неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що строк звернення з цим позовом позивачем пропущений без наявності на те поважних причин.

Отже, у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Положеннями частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини четвертої статті 169, статями 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, яка її подала, разом із заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.С. Канигіна