Справа № 400/10712/23
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 р. № 400/10712/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001,
про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управліня Національної поліції в Миколаївсьій області (далі - відповідач), в якій, з урахуванням зміни позовних вимог, просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Миколаївській області щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , при звільнені грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017 - 2022 роки виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , грошову компенсацію за невикористану щорічну оплачувану відпустку за період служби 2017 - 2022 роки виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення зі служби у кількості, 124 доби.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що, з огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону України „Про Національну поліцію" і Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260), питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки регулюються приписами Кодексу законів про працю України та Закону України «Про відпустки», яким передбачено право працівника у разі звільнення на виплату грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки. Отже, вказує позивач, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні як основної, так і додаткової відпустки.

Ухвалою від 25.08.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Фульги А.П. відкрив провадження в адміністративній справі № 400/10712/23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2023, справу № 400/10712/23 передано на розгляд судді Птичкіній В.В.

Ухвалою від 20.09.2023 суд прийняв справу до розгляду; зобов`язав відповідача у 10-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали подати до суду письмові пояснення щодо кількості невикористаних позивачем діб щорічної чергової відпустки за 2022 рік, якими усунути розбіжності між змістом листа від 07.09.2023 № 220аз/05/14-2023 (34 доби) та змістом наказу від 19.12.2022 № 831 о/с (31 доба). Якщо кількість діб невикористаної відпустки є більшою, ніж 31 доба, пояснити причини виплати компенсації у меншому розмірі.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, зазначаючи, що обов`язковою передумовою для нарахування та виплати поліцейському компенсації за невикористану відпустку є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. Відповідач вказує, що його наказ від 19.12.2022 № 831 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим підрозділом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області проводиться виплата коштів, не оскаржувався.

На виконання ухвали від 20.09.2023 відповідач пояснив, що за 2022 календарний рік щорічна чергова відпустка позивачу не надавалась. Кількість днів невикористаної щорічної відпустки за 2022 календарний рік становила 34 доби. Позивач звільнився із служби за власним бажанням, не допрацювавши місяць. Відповідно до частини десятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація. Відповідач вказує, що виплата грошової компенсації за невикористану в разі звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення (з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби). Враховуючи, що позивач в 2022 році за наявної вислуги років за повний рік (12 місяців) мав би 34 доби відпустки, та зважаючи, що він відпрацював повних лише 11 місяців, тому розрахунок за невикористану відпустку провавдився саме за 11 місяців за формулою: 34 доби поділити на 12 місяців та помножити на 11 місяців, що складає 31 добу невикористаної відпустки за 11 повних місяців 2022 року. Відповідно до наказу ГУНП в Миколаївській області від 19.12.2022 № 831 о/с капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за власним бажанням з виплатою компенсації за невикористану 31 добу щорічної чергової відпустки з 20.12.2022. Отже, зазначає відповідач, з позивачем було здійснено повний розрахунок за невикористані 31 добу щорічної відпустки за 2022 рік.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

На підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач проходив службу в Національній поліції України.

З 20.12.2022, відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України „Про Національну поліцію", позивач звільнений зі служби в поліції, що підтверджується копією наказу відповідача від 19.12.2022 № 831 о/с.

Листом відповідача від 07.09.2023 № 220аз/05/14-2023 та поясненнями відповідача від 29.09.2023 сукупно підтверджується, що під час проходження служби у Національній поліції позивачу надавались щорічні чергові оплачувані відпустки: за 2017 календарний рік надано 11 діб щорічної чергової відпустки, кількість днів невикористаної щорічної чергової відпустки за 2017 календарний рік становила 19 діб; за 2018 календарний рік щорічна чергова відпустка не надавалась, кількість днів невикористаної щорічної чергової відпустки за 2018 календарниі рік становила 30 діб; за 2019 календарний рік щорічна відпустка не надавалась, кількість днів невикористаної щорічної чергової відпустки за 2019 календарний рік становила 31 добу; за 2020 календарний рік надано 14 діб щорічної чергової відпустки, кількість днів невикористаної щорічної чергової відпустки за 2020 календарий рік становить 18 діб; за 2021 календарний рік надано 10 діб щорічної чергової відпустки, кількість днів невикористаної щорічної чергової відпустки за 2021 календарний рік становила 23 доби; за 2022 календарний рік щорічна чергова відпустка не надавалась, кількість днів невикористаної щорічної чергової відпустки за 2022 календарний рік становила 31 добу.

Всього кількість днів невикористаної відпустки становила 152 доби.

Розрахунок компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за період служби в НПУ за 2017-2021 роки не проводився.

При цьому наказом від 19.12.2022 № 831 о/с підтверджується, що позивачу виплачена компенсація за 31 добу невикористаної відпустки за 2022 рік. Компенсація виплачена за 11 повних місяців служби в 2022 році.

Під час звільнення позивачу не виплачена грошова компенсація за невикористані відпустки попередніх (минулих) років у кількості 121 доба (152-31=121).

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України «Про відпустки» установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про відпустки», установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону України «Про відпустки»).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку № 260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію». Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію». Зокрема, поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року.

Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році.

Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Отже, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд зазначає, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Зокрема, відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19, від 04.02.2021 у справі №160/5393/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 24.06.2021 у справі № 520/8054/2020.

Позивач при звільненні зі служби в поліції мав сукупно невикористану 121 добу щорічної відпустки, а саме: за 2017 рік у кількості 19 діб, за 2018 рік - 30 діб, за 2019 рік - 31 добу, за 2020 рік - 18 діб, за 2021 рік - 23 доби.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що нарахування і виплата грошової компенсації за 2022 рік підлягали за 31 день, що відповідає 11 повним місяцям служби в 2022 році (позивач звільнений з 20.12.2022).

Зокрема, за змістом частин дев`ятої, десятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки.

При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського.

За цих обставин суд резюмує, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані ним частини означених відпусток, проте відповідач протиправно під час звільнення останнього її не виплатив.

Вказане свідчить про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невнесення до наказу від 19.12.2022 № 831 о/с відомостей щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористану 121 добу відпустки.

Суд вважає за необхідне, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача внести відомості до наказу від 19.12.2022 № 831 о/с щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану 121 добу щорічної відпустки.

У задоволенні позову в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати і виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну оплачувану відпустку за 2022 у кількості 3-х діб належить відмовити, оскільки, як установив суд, відповідач обґрунтовано нарахував і виплатив позивачу грошову компенсацію за 2022 рік за 31 день невикористаної відпустки (за 11 повних місяців служби).

Отже, позовну заяву належить задовольнити частково.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код: 40108735) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, яка полягає в ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну оплачувану відпустку в кількості 121 доби.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну оплачувану відпустку за 2017 рік у кількості 19 діб, за 2018 рік - 30 діб, за 2019 рік - 31 добу, за 2020 рік - 18 діб, за 2021 рік - 23 доби.

4. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області внести відомості до наказу від 19.12.2022 № 831 о/с щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану 121 добу щорічної оплачуваної відпустки.

5. У задоволенні позову в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати і виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 3-х діб відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна