Справа № 140/3135/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/3135/23 пров. № А/857/14341/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №140/3135/23 за позовом Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

суддя в 1-й інстанції Сорока Ю.Ю.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Волинській області (далі позивач, ГУ ДПС у Волинській області) звернулося з позовом до ОСОБА_1 (далі апелянт, відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення в дохід держави податкового боргу у розмірі 713 979,95 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконує вимоги податкового законодавства щодо своєчасної сплати податків у встановлені законом терміни. За відповідачем рахується податковий борг на загальну суму 713979,95 грн. Вжиті контролюючим органом заходи щодо стягнення податкового боргу, зокрема надіслання податкової вимоги, не спричинили його погашення, а тому позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості в примусовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави податковий борг в сумі 713979,95 грн..

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 через свого представника адвоката Смалюка В.В. оскаржила його в апеляційному порядку, просила скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 та закрити провадження у справі.

Апелянт не погоджується з доводами, викладеними у вказаному судовому рішенні, та вважає їх такими, що не враховують всіх обставин справи та не базуються на нормах чинного законодавства, а тому рішення підлягає скасуванню з наступних підстав.

Зазначено, що провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України через наявність такого, що набрало законної сили, судового рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме рішення від 23.12.2021 у справі №140/10414/21 (набрало законної сили відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2022).

Позови у справі №140/10414/21 та у справі №140/3135/23 є тотожними, оскільки у них співпадають сторони, предмет та підстави позову: позивач ГУ ДПС у Волинській області, відповідач ОСОБА_1 , предмет позову стягнення податкового боргу, підстави позову податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 №008201302, №008241302, №008261302 та податкова вимога №143954-55 від 19.07.2019.

Той факт, що позивачем повторно на адресу відповідача направлялися такі документи у 2023 році не змінює підстави позову, оскільки такі дії позивача чинним податковим законодавством не передбачено, а також не створюють нових обставин справи, у порівнянні із тією, що вже розглянута судом.

Оскільки щодо позовних вимог, які заявлені позивачем у цій справі, наявне рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

15.08.2023 від ГУ ДПС у Волинській області надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Позивач, зокрема, зазначає, що право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 30 днів з дня надіслання (вручення) платникові податків податкової вимоги.

У рішенні суду у справі №140/10414/21 підставою для відмови у задоволенні позову було недотримання, на думку суду, процедури надіслання контролюючим органом податкової вимоги відповідачу, відповідно, у контролюючого органу не виникло право в силу вимог ст. 95 Податкового кодексу України на звернення до суду.

При цьому судом також не заперечувався факт наявності податкового боргу і такий надалі обліковується за відповідачем.

За відповідним рішенням суду, будь-які заходи стягнення не здійснювалися.

Чинне податкове законодавство не містить обмежень щодо повторного надсилання податкової вимоги. Крім того, відмову у позові суд пов`язав лише із тим, що у контролюючого органу на момент подання позову не виникло право на звернення до суду.

Таким чином, позивач вважає, що у справі №140/10414/21 та цій справі інші підстави для звернення до суду, зокрема, факт надіслання податкової вимоги за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його в силі.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до довідки ГУ ДПС у Волинській області про наявність заборгованості по платежах до бюджету станом на 24.02.2023 податковий борг становить 713979,95 грн, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 658881,60 грн, з військового збору в сумі 55098,35 грн.

Такі ж суми відображено в індивідуальній картці платника податку.

Вказаний податковий борг виник у зв`язку з несплатою грошових зобов`язань, які визначені контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях, прийнятих на підставі акта перевірки №4660/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 14.03.2019: №, № та № від 26.04.2019, а також пені, нарахованої відповідно до приписів ст. 129 Податкового кодексу України.

З метою узгодження грошових зобов`язань та погашення податкового боргу сформовано податкову вимогу №143954-55 від 19.07.2019.

Вказані вище податкові повідомлення-рішення скеровані ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , які отримані платником 10.05.2019, а податкову вимогу скеровано за адресою: АДРЕСА_2 та повернулася до відправника з відміткою відділення поштового зв`язку: «За закінченням терміну зберігання».

Надалі Головне управління ДПС у Волинській області звернулося з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 716448,81 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 у справі №140/10414/21 у задоволенні позову відмовлено повністю, оскільки позивач не дотримав порядку надсилання податкової вимоги, внаслідок чого відповідач її не отримала, що свідчить про відсутність правових підстав для звернення до суду із цим позовом.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2022 у цій справі апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 23.12.2021 без змін.

ГУ ДПС у Волинській області у зв`язку з розбіжністю в адресах та неодержанням податкової вимоги, звернулося із запитом до Управління Державної міграційної служби у Волинській області щодо з`ясування місця проживання відповідача.

Згідно з одержаною відповіддю від 17.01.2023, зареєстрованим місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1 .

З метою вручення відповідачу податкових повідомлень-рішень, на підставі яких виник податковий борг, а також податкової вимоги, позивач листом від 27.01.2023 повторно скеровано вищевказані документи, які однак повернулися до відправника з відміткою відділення поштового зв`язку: «Неправильно зазначена (відсутня) адреса».

Однак за позивачем обліковується податковий борг, відповідачем такий у добровільному порядку не погашено, а вжиті податковим органом заходи проігноровані платником податків та не дали позитивного результату, ГУ ДПС у Волинській області звернулося до суду із цим позовом.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції встановив, що позовні вимоги про стягнення податкового боргу в сумі 713979,95 грн є підставними, обґрунтованими та такими, що слід задовольнити.

Вирішуючи питання про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), колегія суддів вказує таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Такі ж позиції Верховного Суду зафіксовані, зокрема, у постанові від 18.08.2023 у справі №620/5901/20, від 09.08.2023 у справі №200/15017/21.

Справді у справах №140/10414/21 та №140/3135/23 співпадають сторони та предмет спору (однак у відмінних сумах, у зв`язку з виявленням надміру сплачених коштів ОСОБА_1 в сумі 2468,86 грн та не включеної до суми заборгованості у межах цієї справи), однак, з позиції колегії суддів, не співпадають підстави позову.

Підстави адміністративного позову це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.10.2018 у справі №809/487/18.

Дійсно заборгованість у межах цих справ виникла щодо стягнення сум грошових зобов`язань та штрафних санкцій відповідно до податкових повідомлень-рішень від 26.04.2019, прийнятих на підставі акта перевірки №4660/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 14.03.2019: №, № та № та підлягали узгодженню відповідно до податкової вимоги форми «Ф» від 19.07.2019 №143954-55.

Своєю чергою слід звернути увагу на наступне.

У межах справи №140/10414/21 встановлено, зокрема, що:

- податкова вимога форми «Ф» від 19.07.2019 №143954-55, виставлена ОСОБА_1 на суму 716448,81 грн, та направлена на адресу: АДРЕСА_2 , яка відповідачу не вручена та повернута відправнику із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

- згідно з ідентифікаційними даними ГУ ДПС у Волинській області ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Ця адреса проживання відповідача також підтверджується відповіддю УДМС України у Волинській області від 27.09.2021 на запит суду першої інстанції;

- доказів надіслання ОСОБА_1 податкової вимоги на адресу: АДРЕСА_1 не надано та не доведено, що зазначена у податковій вимозі адреса: АДРЕСА_2 , за якою ОСОБА_1 була зареєстрована у 2005 році згідно з ідентифікаційними даними є місцезнаходженням або податковою адресою відповідача.

- акт перевірки від 14.03.2019 №4660/03-20-13-02/ НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 та податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 №, від 26.04.2019 № та від 26.04.2019 № надсилалися контролюючим органом за адресою: АДРЕСА_1 та були вручені останній, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Фактично податковим органом не дотримано порядку надіслання відповідачу податкової вимоги згідно з вимогами ст. 42 Податкового кодексу України, тому в контролюючого органу не виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 716448,81 грн у справі №140/10414/21.

Підсумовуючи викладене у сукупності, з врахуванням того, що судове рішення у справі №140/10414/21 від 23.12.2021 набрало законної сили, колегія суддів констатує, що у межах вказаної справи встановлено відсутність права у позивача на звернення до суду, однак жодним чином не досліджувалося питання факту наявності, природи податкового боргу та правових підстав для його стягнення.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що у справі №140/10414/21 та справі №140/3135/23 не тотожні підстави адміністративного позову, зокрема, коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а тому і відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Стосовно висновків суду першої інстанції по суті спору, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 (далі ПК України, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

За визначенням підпункту 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове повідомлення-рішення письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова вимога письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Пеня сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (підпункт 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.175 п. 14.1 ст. ст. 14 ПК України податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктами 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платники податків зобов`язані, зокрема, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Приписами п. 57.3 ст. 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п. 58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Згідно з приписами ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Судом встановлено, що сума грошових зобов`язань виникла:

- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 658881,60 грн за податковим повідомленням-рішенням № від 26.04.2019 за основним платежем в сумі 466276,77 грн, за штрафною санкцією 116569,19 грн; за № від 26.04.2019 штрафна санкція в сумі 170,00 грн. Згідно з п.п. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 ПК України нараховано пеню в сумі 78334,50 грн. Згідно з наказом №5 від 12.01.2021 «Про затвердження Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відбулося об`єднання ІКП платника, в результаті чого виявлено надміру сплачені платником кошти в сумі 2468,86 грн (не включено в борг);

- з військового збору на загальну суму 55098,35 грн з податкового повідомлення-рішення № від 26.04.2019 основний платіж 38856,39 грн; штрафна санкція 9714,09 грн. Згідно з п.п. 129.1.2 п. 129 ст. 129 ПК України нараховано пеню в сумі 6527,87 грн.

Загальна сума заборгованості ОСОБА_1 713979,95 грн.

Згідно з матеріалами справи вказані податкові повідомлення-рішення позивач отримала ще у 2019 році, що встановлено у рішенні від 23.12.2023 у справі №140/10414/21.

Відповідач вказані податкові повідомлення-рішення не оскаржила, доказів зворотного до матеріалів справи не долучено.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкову вимогу форми «Ф» №143954-55 від 19.07.2019 на суму 716448,80 грн у зв`язку з вищеописаними обставинами повторно скеровано відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , однак поштову відправлення повернулося із відміткою відділення поштового зв`язку: «неправильно зазначена (відсутня) адреса».

Доказів оскарження зазначеної податкової вимоги у встановленому законом порядку суду не надано.

Таким чином, оскільки відповідачем не було погашено узгоджені суми грошових зобов`язань, в силу п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України ці суми набули статусу податкового боргу (сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання).

Сума податкового боргу 713979,95 грн. зазначена позивачем у довідці про суму податкового боргу від та відображена у індивідуальній картці платника за відповідними платежами.

Вказана сума податкового боргу відповідача залишається не сплаченою.

Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з приписами п.п. 95.1, 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

За змістом положень п. 87.11 ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із необхідністю стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 713979,95 грн.

Підсумовуючи викладене у сукупності, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржене відповідачем рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, за результатами всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а тому немає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №140/3135/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 19 грудня 2023 року