Справа № 569/5987/23
Суддя: Тимощук О. Я.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/5987/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Ковальчук О.Б.,

за участю представника відповідача 1 - Виконавчого комітету Рівненської міської ради Мовчуна А.І.,

представника відповідача 2 - Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради Храпач О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради про визнання протиправної та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просить:

- поновити процесуальний строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення;

- визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 97 від 22 березня 2023 року;

- стягнути з Виконавчого комітету Рівненської міської ради на її користь судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 536,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 250,00 грн.

12.05.2023 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача А.Мовчуном подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зменшити розмір витрат у разі ухвалення рішення про їх стягнення з Виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25.09.2023 року залучено до участі у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання протиправної та скасування постанови в якості співвідповідача - Адміністративну комісію при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12А).

10.10.2023 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області головою адміністративної комісії заступником міського голови А.Ганущаком подано відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, представником адвокатом Манзюком Т.Ю. через підсистему «Електронний суд» подано заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, з підстав викладених у позовній заяві та просить розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність позивача.

Представник відповідача 1 - Виконавчого комітету Рівненської міської ради Мовчун А.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить в їх задоволенні відмовити.

Представник відповідача 2 - Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради Храпач О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить в їх задоволенні відмовити.

Заслухавши думку учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

З дослідженого в судовому засіданні скріншоту сайту Укрпошта долученого до адміністративного позову вбачається, що копію оскаржуваною постанови від 22 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 отримала особисто 28.03.2023 року. З адміністративним позовом до Рівненського міського суду Рівненської області позивач звернулася 04 квітня 2023 року, а тому суд вважає, що наявні всі підстави для поновлення позивачу процесуального строку на звернення до суду.

Судом встановлено, що постановою № 97 у справі про адміністративне правопорушення від 22 березня 2023 року винесеної Адміністративною комісією при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради було встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 000393 від 10.02.2023 року виявлено, що громадянка ОСОБА_1 , менеджер магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », самовільно розмістила плакати на фасаді приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , що є порушенням п.п. 5.1.13 Правил благоустрою м. Рівного, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28.04.2011 року № 512. В результаті вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП. Зазначене порушення виявлено 10.02.2023 року, про що складено адміністративний протокол від 10.02.2023 року за ст. 152 КУпАП. На засідання адміністративної комісії ОСОБА_1 не з`явилась. Про дату, час і місце проведення засідання комісії належним чином повідомлена. 23.03.2023 року від захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, адвоката Манзюка Т.Ю. надійшло на електронну адресу адміністративної комісії, пояснення по справі в якому зазначено, що ОСОБА_1 не є суб`єктом даного правопорушення, оскільки не є власником магазину, а надає послуги іншій фізичній особі підприємцю ОСОБА_2 , який має право користування приміщенням, де розташований магазин на підставі договору оренди, а тому просить провадження по справі закрити. Вищевказаною постановою Адміністративної комісії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 152 КУпАП та притягнуто останню до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Винесенню вказаної постанови слугував протокол про адміністративне правопорушення № 000393 від 10 лютого 2023 року винесений Інспектором Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради відділу контролю за благоустроєм Максимович Н.І., з якого вбачається, що ОСОБА_1 розмістила інформаційні рекламні плакати «Аndi» без будь-яких дозвільних документів за адресою АДРЕСА_1 , що є порушенням п. 5.1.13 Правил благоустрою м. Рівного, затвердженим РМР від 28.04.11 року № 512, ст. 16 ЗУ «Про Рекламу».

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, та використовуючи визначений ст. 62 Конституції України принцип, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд вважає, що в судовому засіданні було встановлено ті обставини, що позивачка не вчиняла інкриміноване їй адміністративне правопорушення.

Стаття 152 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів та тягне за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція ст. 152 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють державні стандарти, норми і правила у сфері благоустрою населених пунктів, правила благоустрою територій населених пунктів та є обов`язковими для виконання.

Суб`єктами правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП можуть бути: громадяни, громадяни-підприємці та посадові особи.

Відповідно до с. 1 Закону Україну «Про рекламу» реклама це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару. В той же час, розміщення інформації про виробника товару (чи сам товар) у місцях реалізації не вважається рекламою (ч. 8 ст. 8 Закону Україну «Про рекламу»).

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону Україну «Про рекламу» вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Аналогічні положення викладені і в Типових правилах розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленими цими органами на підставі типових правил, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Рівненської міської ради від 28 квітня 2011 року № 512 затверджено Правила благоустрою міста Рівного.

Відповідно до п. 5.1.13 Правил благоустрою м. Рівного визначено, що на об`єктах благоустрою міста забороняється самовільно встановлювати рекламо носії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми, технічні пристрої та технічні елементи, лінійні споруди та антенно-фідерні системи.

Визначення «об`єктів благоустрою міста» містить у Законі України «Про благоустрій населених пунктів». У абзаці 2 частини 1 статті 1 Закону зазначається, що територія це сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту.

Згаданий Закон до об`єктів благоустрою міста відносить місця (простори) загального користування та нерухоме майно (включаючи земельні ділянки), що перебуває у комунальній власності.

Судом встановлено, що магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 » є приватною власністю, що виключає обов`язковість отримання дозволу на розміщення рекламних вивісок на його фасаді.

Окрім того, судом досліджено зміст банерів, що розміщені позивачкою на магазині. Так, із досліджених фотоматеріалів банерів неможливо встановити наявність інформації, яка б мала рекламний зміст. Отже, розміщення таких вивісок не потребує отримання окремого дозволу виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Суд акцентує увагу суб`єкта владних повноважень на тому факті, що міська влада має право встановлювати вимоги до змісту та форми рекламних вивісок, з метою відповідності їх архітектурному ареалу, плану (правил) зонування території міста, але право розміщувати або не розміщувати вивіску залишається за власником нерухомого майна. В іншому випадку суд розцінює такі дії суб`єктів владних повноважень як втручання та обмеження права приватної власності.

Ні в протоколі про адміністративне правопорушення № 000393 від 10 лютого 2023 року, ні в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення № 97 від 22.03.2023 року немає інформації про зафіксовані порушення у частині недотримання вимог до форми та/або змісту рекламних вивісок.

Саме посилання представника адміністративної комісії на той факт, що вивіски не відповідають вимогам правил благоустрою щодо змісту та розміру вивісок не приймаються судом до уваги, оскільки, у оскаржуваній постанові зафіксований інший склад правопорушення розміщення реклами без відповідного дозволу виконавчого комітету міської ради.

У своєму адміністративному позові позивачка зазначає, що вона не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, не є власником магазину, а надає послуги іншій фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 .

У відзиві на позов представник Адміністративної комісії зазначає, що ФОП ОСОБА_1 є керівником магазину та «посадовою особою», а доказом, що це підтверджує є протокол про адміністративне правопорушення та запис в графі «місце роботи, посада».

Суд не погоджується з такими твердженнями адміністративної комісії та доходить до висновку про те, що позивачка по справі не є власником магазину та є іншим суб`єктом господарської діяльності, що надавала послуги власнику магазину, що підтвердженого належними та достатніми доказами, які надані представником позивачки.

Суд звертає увагу, що відносин між двома незалежними суб`єктами господарської діяльності регулюється Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими актами цивільного законодавства, в той час, коли відносини власника магазину (господарської одиниці) та керівника магазину (господарської одиниці) регулюються нормами трудового права (КЗпП та інші Закони) та нормами корпоративного права (у випадку здійснення господарської діяльності юридичною особою).

У даному ж випадку відносини між власником магазину та позивачкою врегульовані договором про надання послуг. Згідно наданого договору позивачка виконує лише ті обов`язки, які передбачені договором та несе відповідальність згідно договору та закону.

Той факт, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення та має бути притягнута до відповідальності спростований доказами, які надані стороною позивача по справі, а аргументи Адміністративної комісії про займання ФОП ОСОБА_1 посадового становища керівника магазину є суб`єктивними та необґрунтованими.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП з наступних підстав.

У відповідності до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Структура складу адміністративного правопорушення містить: об`єкт правопорушення - суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення; об`єктивну сторону - конкретні дії, що виразилися в порушені встановлених правил; суб`єкт правопорушення - конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку; суб`єктивну сторону складу - ставлення особи до вчиненого нею діяння, тобто вину у формі умислу чи необережності. Всі перераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Між тим, доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються собою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом встановлено, що крім протоколу про адміністративне правопорушення, у якому не розкрито суті адміністративного правопорушення, інспектором виконавчого комітету не зібрано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, зокрема: документального підтвердження здійснення господарської (реєстрації) позивачки за адресою фіксації правопорушення, відомостей Державної податкової інспекції про здійснення винною особою підприємницької діяльності за адресою фіксації правопорушення та інших доказів, що свідчили б про належність магазину саме позивачці.

Натомість позивачкою надані достатні та належні докази, які підтверджують, що господарська діяльність за адресою фіксації правопорушення здійснюється іншою особою, аніж зафіксованою у протоколі про адміністративне правопорушення.

Частиною 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Суд не вправі самостійно збирати докази.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Частиною 3 ст. 62 Конституції України встановлено, обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність факту здійснення господарської діяльності позивачкою у магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Що стосується процесуального питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд при його вирішенні керується наступними мотивами.

Про витрати на професійну правничу допомогу зазначено у ст. 134 КАС України.

Так, частиною 1 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами ч.ч. 4-6 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 у справі №826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Надання адвокатських послуг у розмірі 5 250,00 гривень повністю підтверджується матеріалами справи і, на думку суду, є доведеним, а витрати є фактичними і неминучими, їхній розмір - обґрунтованим.

З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг та час, необхідний для їх надання, суд приходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5250,00 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради про визнання протиправної та скасування постанови- задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради № 97 від 22 березня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12А, код ЄДРПОУ - 04057758) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 250,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з моменту його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ).

Відповідач 1: Виконавчий комітет Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12А, код ЄДРПОУ - 04057758).

Відповідач 2: Адміністративна комісія при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, 12А).

Суддя Рівненського

міського суду Тимощук О.Я.