Справа № 420/23284/23
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Юхтенко Л.Р., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (0, місце знаходження: 65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1) про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 05 вересня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (0, місце знаходження: 65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1), в якій позивач просить:

- Визнати протиправною постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження № 71609560 від 20.04.2023 року (дата виконавчої ді 25.04.2023) з примусового виконання постанови № ВП 60055902 від 13.09.2019 року про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 41 798,06 грн;

- Скасувати постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження № 71609560 від 20.04.2023 року (дата виконавчої ді 25.04.2023) з примусового виконання постанови № ВП 60055902 від 13.09.2019 року про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 41 798,06 грн.

Ухвалою від 09 жовтня 2023 року, після усунення виявлених недоліків, позивачу поновлено строк звернення до суду із цим позовом, прийнято до судового розгляду, відкрито провадження за окремою категорією термінових справ.

Вказаною ухвалою відповідача зобов`язано надати належним чином засвідчені копії виконавчого провадження № 71609560 та зупинено провадження у справі до їх одержання.

На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 26.11.2018 року заочним рішенням Біляївського районного суду Одеській області по справі № 496/612/18 було солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №766/RO від 07.11.2007 року у сумі 3 879,14 дол. США та 321 657,05 грн.

13.09.2019 року Другим Київським ВДВС м.Одеса ГУ ТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 60055902 за виконавчим листом №496/612/18 від 21.01.2019 року про стягнення коштів з позивача у розмірі 3 879,14 дол. США та 321 657,05 грн на користь ПАТ «МТБ Банк». Також, 13.09.2019 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 41 798,06 грн.

04.04.2023 року державним виконавцем було прийнято постанову про закриття виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з погашенням позивачем суми заборгованості за кредитним договором.

Крім того, вказаною постановою, а саме п. 3 зазначено вивести в окремі провадження постанову про стягнення з боржника витрат на виконавче провадження у розмірі 269,00 грн та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору на суму 41 798,07 грн.

20.04.2023 року відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 71609560 з примусового виконання постанови ВП № 60055902 від 13.09.2019 року про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 41 798,06 грн.

Також, державним виконавцем було прийнято: постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 25.04.2023 року; постанову про арешт коштів боржника від 27.04.2023 року; постанову про арешт майна боржника від 27.04.2023 року; постанову про арешт коштів боржника від 04.07.2023 року.

На думку позивача, зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.04.2023 року, яка фактично була здійснена 25.04.2023 року є протиправною та підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що в порушення ч.3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскаржувану постанову було прийнято більше ніж як через 20 днів після прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження, а не на наступний день, як того вимагає норма Закону.

Через канцелярію суду 13.10.2023 року від відповідача надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 71609560.

Через канцелярію суду 20.10.2023 року на виконання ухвали суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого представник проти заявлених позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні з огляду на те, що на примусовому виконанні в Другому Київському ВДВС м. Одеси перебувало виконавче провадження № 60055902. В межах даного виконавчого провадження було винесено постанову про стягнення суми виконавчого збору. Не погодившись із зазначеною постановою позивач оскаржив її до Одеського окружного адміністративного суду.

Рішенням суду від 28.07.2023 року по справі № 420/8174/23 у задоволенні позову та скасуванні постанови стягнення суми виконавчого збору від 13.09.2019 року у виконавчому провадженні № 60055902 було відмовлено.

Таким чином, на думку представника відповідача, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору визнана правомірною та виконавчий збір не сплачено боржником, відсутні підстави для її невиконання.

Крім того, представник зазначає, що Законом України «Про внесення змін до розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 року внесено відповідні зміни до Закону № 1404-VIII.

Відповідно до п. 10-2 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені Законом № 1404-VIII строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Так, 20.04.2023 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 71609560 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №60055902 від 13.09.2019 року.

Тому відповідач вважає, що державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією і законом України.

Ухвалою від 13 грудня 2023 року поновлено провадження у справі зі стадії на якій його було зупинено.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 .

Так, судом встановлено, що 13.09.2019 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60055902 на підставі заяви про примусове виконання виконавчого листа № 496/612/18, виданого 21.01.2019 року Біляївським районним судом Одеської області щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 у розмірі 3879 дол 14 центів США та 321 657,05 грн.

Також, 13.09.2019 року в межах виконавчого провадження прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 41 798,06 грн.

Судом встановлено, що на підставі заяви ПАТ «МТБ Банк» від 30.03.2023 року, державним виконавцем 04.04.2023 року в межах виконавчого провадження № 60055902 було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 496/612/18 виданого 21.01.2019 року Біляївським районним судом Одеської області щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 у розмірі 3879 дол 14 центів США та 321 657,05 грн. Припинено чинність арешту майна боржника накладеного постановою від 17.10.2019 року та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Крім того, зазначено, винести в окреме провадження постанову про стягнення з боржника витрати виконавчого провадження в сумі 269,00 грн та винести в окреме провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору 41 798,07 грн.

Так, судом встановлено, що 20.04.2023 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розглянуто заяву про примусове виконання постанови ВП № 60055902 від 13.09.2019 року Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в розмірі 41 798,06 грн та відкрито виконавче провадження з виконання постанови ВП № 60055902 від 13.09.2019 року Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в розмірі 41 798,06 грн.

Крім того, 25.04.2023 року державним виконавцем було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 269,00 грн; 27.04.2023 року винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів на суму 42067,06 грн; 27.04.2023 року постанову про арешт майна боржника, рухоме та нерухоме майно у межах звернення суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів на суму 41798,06 грн; 04.07.2023 року винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів на суму 42067,06 грн

Позивач не погодившись із прийнятою постановою про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору звернувся до суду із цим позовом.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з таких підстав.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі, у тому числі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст.1 та ст.5 Закон № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до ст. 3 вказаного Закону завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.1 ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті Закону встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на підставі заяви ПАТ «МТБ Банк» від 30.03.2023 року, державним виконавцем 04.04.2023 року в межах виконавчого провадження № 60055902 було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», якою закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 496/612/18 виданого 21.01.2019 року Біляївським районним судом Одеської області щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 у розмірі 3879 дол 14 центів США та 321 657,05 грн. Припинено чинність арешту майна боржника накладеного постановою від 17.10.2019 року та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Крім того, зазначено, винести в окреме провадження постанову про стягнення з боржника витрати виконавчого провадження в сумі 269,00 грн та винести в окреме провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору 41 798,07 грн.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.42 Закону України №1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Частиною 1 ст.42 Закону України №1404-VIII встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.27 Закону України №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з ч.4 ст.27 Закону України №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

З аналізу вказаних норм Закону слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.9 ст.27 Закону України №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Згідно з ч.3 ст.40 Закону України №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, стягнення виконавчого збору за умов закінчення виконавчого провадження на підставі вказаних норм є обов`язком відповідача.

Судом встановлено, що 20.04.2023 року державним виконавцем Другого Київського ВДВС м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розглянуто заяву про примусове виконання постанови ВП № 60055902 від 13.09.2019 року Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в розмірі 41 798,06 грн та відкрито виконавче провадження з виконання постанови ВП № 60055902 від 13.09.2019 року Київського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в розмірі 41 798,06 грн.

Представник позивача у позовній заяві на обґрунтування позовних вимог зазначила, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.04.2023 року, яка фактично була здійснена 25.04.2023 року є протиправною та підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що в порушення ч.3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскаржувану постанову було прийнято більше ніж як через 20 днів після прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження, а не на наступний день, як того вимагає норма Закону.

З цього приводу представник відповідача заперечував з посиланням на норми Закону України «Про внесення змін до розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 року якими було внесено зміни до Закону № 1404-VIII, щодо строків прийняття процесуальних документів на період дії воєнного стану.

Аналізуючи наведені доводи представників сторін, суд зазначає таке.

Як, вже зазначалось судом, частиною 3 ст.40 Закону України №1404-VIII визначено, зокрема, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Законом України від 15.03.2022 року № 2129-ІХ «Про внесення зміни до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» внесено зміни до Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" доповнено пунктом 10-2 такого змісту, зокрема, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Вказаний Закон набрав законної сили 26.03.2022 року та є чинним на момент прийняття рішення у даній справі.

Тобто, з урахуванням наведених норм, суд зазначає, що до внесення змін до Закону державний виконавець мав з урахуванням ч.3 ст. 40, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) винести постанову про стягнення виконавчого збору, тобто не пізніше 05.04.2023 року.

Проте, суд звертає увагу, що на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору (20.04.2023 року) внесені до Закону зміни були чинними та вже застосовувались.

А тому, суд доходить висновку, що державний виконавець діяв в межах та на підставі Закону з урахуванням внесених змін.

Таким чином, наведені представником позивача підстави для визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись положенням Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 6, 14, 77, 90, 139, 161, 255, 271, 269, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (0, місце знаходження: 65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1) про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.287 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя: Л.Р. Юхтенко

.