Справа № 420/5801/20
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року

м. Київ

справа №420/5801/20

провадження № К/9901/3391/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Єзерова А.А., суддів: Коваленко Н.В., Стародуба О.П.

розглянув порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року (суддя Кравченко М.М.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року (головуючий суддя Єщенко О.В., судді Димерлій О.О., Танасогло Т.М.)

у справі № 420/5801/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

І. РУХ СПРАВИ

1. У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 11 червня 2020 року №15-10712/13-20-СГ про відмову у наданні дозволу на поділ земельної ділянки площею 10,816 га, що перебуває у державній власності, із цільовим призначенням землі запасу, розташованої на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту);

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:002:0450 (загальна площа 10,816 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів);

- стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди;

- судові витрати, в тому числі сплачений судовий збір разом із комісією та витрати на професійну правничу допомогу по цій справі стягнути з відповідача на користь позивача;

- зобов`язати відповідача надати звіт про виконання рішення суду по даній справі у строки встановлені судом в порядку статті 382 КАС України.

2. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року, у позові відмовлено.

3. Позивач з судовими рішеннями не погодився, тому звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

4. Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить суд залишити судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 08 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням, в якому просила надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:002:0450 (загальна площа 10,816 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу.

До вказаного клопотання додано копії паспорта та ідентифікаційного номеру; графічні матеріали на бажану земельну ділянку із позначенням місця її розташування, на яких зазначене розташування земельної ділянки, копії паспорту та ідентифікаційного коду.

Також, у клопотанні зазначено, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 не скористалась.

6. Розглянувши подане клопотання, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області прийняло наказ від 11 червня 2020 року №15-10712/13-20-СГ, яким відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на поділ земельної ділянки площею 10,816 га, що перебуває у державній власності, із цільовим призначенням землі запасу, розташованої на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Підставою відмови стала невідповідність клопотання вимогам чинного законодавства; відсутність в наданих матеріалах правовстановлюючих документів, що підтверджують наявність у заявника в користуванні цієї земельної ділянки.

7. Не погоджуючись із рішенням відповідача, посилаючись на його неправомірність та необґрунтованість, позивач звернувся до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Відмовляючи у позові, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що позивач не є власником або користувачем відповідної земельної ділянки, що свідчить про відсутність обставин для його віднесення до суб`єктів звернення за одержанням технічної документації із землеустрою відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про землеустрій".

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ, ВІДЗИВУ НА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ

9. Заявник, обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, покликається на те, що згода землекористувача, або її відсутність та відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджують наявність у користуванні позивача даної земельної ділянки на етапі надання дозволу на розробку документації із землеустрою, не є підставою для відмови в наданні вищевказаного дозволу відповідачем, оскільки такі обставини суперечать частині 7 статті 118 ЗК України та суперечать постановам Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі №826/841/17 та 14 серпня 2019 року у справі №480/4298/18.

10. На думку скаржника, висновки судів не узгоджуються з постановами Верховного Суду від 8 травня 2018 року у справі №808/7064/14, від 06 червня 2019 року в справі №824/337/16-а, в яких було зазначено, що статтями 50 та 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок; встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Статтею 56 цього ж Закону встановлено, що для поділу або об`єднання земельних ділянок розробляється технічна документація із землеустрою у разі встановлення меж (межових знаків) на ділянках, що підлягають об`єднанню (виділенню). Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №802/1534/17-а визначено, що у випадку безоплатної приватизації земельної ділянки, яку вже сформовано (що має кадастровий номер), має розроблятись технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. Отже, позивачем було подано клопотання відповідно до вказівок Верховного Суду, що висловлені у його актуальній практиці.

11. Процесуальним порушенням суду першої інстанції позивач вважає прийняття до розгляду відзиву відповідача, поданого з порушенням строку, встановленого судом. Також суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення до закінчення строку на подання відповіді на відзив і відповідно не врахував доводи позивача, викладені у відповіді на відзив.

12. У відзиві на касаційну скаргу відповідач підтримує висновки судів попередніх інстанцій, а також зазначає, що скаржником при поданні клопотання не надано документів на підтвердження того, що він є власником запитуваної земельної ділянки або землекористувачем, тому скаржнику правомірно відмовлено у наданні згоди на поділ земельної ділянки, адже розробляти технічну документацію щодо поділу земельної ділянки має право лише власник земельної ділянки або землекористувач за згодою власника земельної ділянки.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.

14. Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

15. Це право, закріплене в Конституції України, прописано та конкретизовано в ЗК України.

16. Відповідно до пункту б частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

17. Статтею 121 ЗК України становлено розміри земельних ділянок, які можуть передаватися у власність громадян України безоплатно.

18. Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

19. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням, в якому просила відповідно до вимог статей 3, 8, 14, 68 Конституції України, статей 79-1, 84, 118, 121, 122, 186 ЗК України, статті 25 Закону України «Про землеустрій» надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:002:0450 (загальна площа 10,816 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу.

20. Однією з підстав відмови у наданні надані вказаного дозволу було те, що клопотання не відповідає вимогам чинного законодавства.

21. У статті 25 Закону України "Про землеустрій" у редакції, чинній на момент спірних правовідносин, визначено такі види документації із землеустрою:

а) схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць;

б) проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць;

в) проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів;

г) проекти землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

ґ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок;

д) проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб;

е) проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь;

є) проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів;

ж) проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

з) робочі проекти землеустрою;

и) технічна документація із землеустрою щодо визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України;

і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

ї) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту;

й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок;

к) технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель.

22. За правилами частин першої - третьої статті 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом.

23. Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій»:

- проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

- технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

24. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляється у таких випадках: відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; зміни цільового призначення земель; надання земельних ділянок в оренду із земель державної або комунальної власності; безкоштовної приватизації земельних ділянок громадянами; формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав; продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам; підготовки земельних ділянок до продажу на земельних торгах.

25. У цій справі позивач просив виділити йому 2 га зі сформованої земельної ділянки загальною площею 10,816 га.

26. Відповідно до частин 1-5 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

27. У частині 6 статті 79-1 ЗК України визначено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

28. Пунктом й частини 2 статті 25 Закону України "Про землеустрій" визначено такий вид документації із землеустрою як технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

29. Верховний Суд, проаналізувавши вказані норми, вважає, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

30. На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже частина 2 статті 79 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар.

31. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

32. Така правова позиція викладену у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 802/1534/17-а, від 03 жовтня 2019 року у справі № 823/1172/17, від 30 серпня 2018 року у справі № 802/928/17-а, від 04 травня 2020 у справі № 802/1539/17-а, від 21 січня 2021 у справі №120/1615/20-а, від 07 квітня 2021 року у справі №0640/4182/18, від 30 листопада 2022 року у справі №120/2642/19-а, від 15 лютого 2023 року у справі №420/23446/21 та інших.

Схожі висновки щодо застосування норм права викладені й у постанові Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі №802/1446/17-а.

33. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 13 лютого 2020 року вже зверталася до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою і отримало відмову у формі наказу від 20 березня 2020 року №15-5136/13-20-СГ.

34. У відповідь на адвокатський запит Головне управління Держгеокадстру в Одеській області роз`яснило позивачу, зокрема, що відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається. Отже, для скасування даного кадастрового номера, необхідно розробити технічну документацію із землеустрою щодо поділу цієї земельної ділянки. Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи. Виходячи з вищенаведеного, пропонуємо звернутись до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою після поділу земельної ділянки.

35. Після цього ОСОБА_1 звернулася до відповідача з клопотанням, в якому просила надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:002:0450 (загальна площа 10,816 га).

36. Головне управління Держгеокадастру в Одеській області відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу на поділ земельної ділянки площею 10,816 га, мотивуючи це невідповідністю клопотання вимогам чинного законодавства і відсутністю в наданих матеріалах правовстановлюючих документів, що підтверджують наявність у заявника в користуванні цієї земельної ділянки.

37. Зі спірного наказу вбачається, що відмова була надана відповідно до статей 151, 93, 122 ЗК України, статті 55, 56 Закону України «Про землеустрій», Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17 листопада 2016 року №308 (у редакції відповідно до наказу Держгеокадастру від 20 лютого 2020 року № 53).

38. Так, пунктом є1 статті 151 ЗК України передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом;

39. Стаття 93 ЗК України визначає загальні положення про право оренди земельної ділянки і жодним чином не стосується розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства.

40. Частина 4 статті 122 ЗК України містить норму, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

41. Стаття 55 Закону України «Про землеустрій» має назву «Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)». Зміст вказаної статті не визначає вимог щодо технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

42. За змістом вимог пункту «є» статті 56 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок повинна включати згоду власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об`єднання земельних ділянок користувачем.

43. Суд вважає, що посилання відповідача на статтю 56 Закону України «Про землеустрій» при відмові у наданні дозволу є помилковими, оскільки стаття 56 вказаного Закону у редакції, чинній на момент прийняття оскарженого рішення, визначала склад технічної документації, а, отже, буде застосовуватися при розроблені технічної документації, а не на стадії отримання дозволу на розробку. При цьому звернення позивача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, у тому числі, направлене на отримання згоди, передбаченої пунктом «є» статті 56 Закону України «Про землеустрій».

44. Суд зазначає, що клопотання ОСОБА_1 відповідає пункту й частини 2 статті 25 Закону України "Про землеустрій", а посилання на статті 151, 93, 122 ЗК України, статті 55, 56 Закону України «Про землеустрій» не знайшли свого підтвердження, тому відмова відповідача з підстави невідповідності клопотання чинному законодавству не ґрунтується на вимогах законодавства.

45. З приводу ненадання ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, що підтверджують наявність у заявника в користуванні цієї земельної ділянки, колегія суддів враховує таке.

46. Суди попередніх інстанцій вважали таку вимогу відповідача такою, що узгоджується з положеннями статті 26 Закону України «Про землеустрій».

47. Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій застосували положення частини першої статті 26 Закону України «Про землеустрій» без врахування положень ЗК України та інших положень земельного законодавства в сукупності і не надали належної оцінки тому, що оскаржене рішення взагалі не містило посилань на те, що позивач не може бути розробником документації.

48. Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, також врахував положення частини 12 статті 186 ЗК України.

49. Відповідно до пункту 12 статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується:

- у разі якщо поділ, об`єднання земельних ділянок здійснюється її користувачем - власником земельних ділянок, а щодо земельних ділянок державної або комунальної власності - органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, уповноваженими розпоряджатися земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України;

- у разі поділу, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, - заставодержателем;

- у разі поділу, об`єднання власником земельної ділянки, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.

50. Верховний Суд вважає передчасним застосування цієї статті до спірних правовідносин, оскільки стадії погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок передують стадії отримання відповідного дозволу та розробка відповідної технічної документації.

51. З урахуванням викладеного, Суд вважає, що відмова органу Держгеокадастру у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок з підстави ненадання правовстановлюючих документів, що підтверджують наявність у заявника в користуванні цієї земельної ділянки є не обґрунтованою на стадії отримання заявником саме відповідного дозволу.

52. Отже, звернення позивача до відповідача ґрунтується на вимогах закону та спрямоване на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність, у спосіб передбачений законодавством.

53. Натомість відповідач протиправно відмовив позивачу у наданні дозволу на поділ земельної ділянки, що перешкоджає позивачу у реалізації його права на отримання земельної ділянки у власність.

54. Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

55. Зі встановлених судами обставин вбачається, що ОСОБА_1 не реалізувала своє право на безоплатну приватизацію, до клопотання про надання дозволу надано документи, а саме копії паспорта та ідентифікаційного номеру; графічні матеріали на бажану земельну ділянку із позначенням місця її розташування, на яких зазначене розташування земельної ділянки, копії паспорту та ідентифікаційного коду.

56. З урахуванням того, що відповідач не навів законних підстав для відмови позивачу у наданні відповідного дозволу, належним способом захисту порушеного права в обставинах цієї справи буде зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:002:0450 (загальна площа 10,816 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів).

57. Щодо стягнення моральної шкоди, Суд враховує таке.

58. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

59. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

60. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

61. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

62. Застосовуючи наведені вище правові висновки в контексті обставин справи, що розглядається, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не довів і суди не встановили, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою.

63. Вимогу про застосування судового контролю Верховний Суд вважає передчасною. При цьому позивач не позбавлений звернутися до суду у порядку статей 382-383 КАС України у випадку не виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду у цій справі.

64. Щодо відшкодування адвокатських витрат, колегія суддів враховує таке.

65. У позовній заяві представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук О.М. просив суд про стягнення адвокатських витрат.

66. Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

67. Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

68. За приписами частин 3, 4 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

69. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

70. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

71. Згідно з частиною 6 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

72. Частиною 7 статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

73. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

74. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

75. Верховний Суд у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

76. При цьому, для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

77. До позовної заяви адвокатом позивача додано копії Договору про надання правової допомоги від 15 жовтня 2019 року №10/3, Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 15 жовтня 2019 року №10/3 - Акт прийому-передачі юридичних послуг клієнту від 03 липня 2020 року, опис юридичних послуг і копію прибуткового касового ордеру.

78. Пунктом 3 Договору про надання правової допомоги від 15 жовтня 2019 року №10/3 ОСОБА_1 і Ковальчук О.М. погодили такі гонорарні відносини: зустріч та усна консультація з клієнтом - 1000 грн / одна година; складання та підготовка клопотань, заяв, запитів - 800 грн / один документ / 1 година; написання позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду - 15000 грн один документ / 5 годин; написання заяв, клопотань та подача їх до суду - 800 грн один документ / 1 година; участь адвоката у судових засіданнях в судах першої інстанції - 3000 грн одна година / одне засідання; написання відповіді на відзив / відзиву / заперечення в судах першої інстанції - 3000 грн один документ / дві години; написання апеляційної скарги - 15000 грн один документ / 5-10 годин; написання відповіді на відзив / відзиву / заперечення в судах апеляційної інстанції - 5000 грн один документ / 2-3 години; участь адвоката у судових засіданнях в судах апеляційної інстанції - 3000 грн одна година / одне засідання; написання касаційної скарги - 15000 грн один документ / 5-10 годин; написання відповіді на відзив / відзиву / заперечення в судах касаційної інстанції - 5000 грн один документ / 2-3 години; участь адвоката у судових засіданнях в судах касаційної інстанції - 5000 грн одна година.

79. Відповідно до Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 15 жовтня 2019 року №10/3 - Акт прийому-передачі юридичних послуг клієнту від 03 липня 2020 року адвокатом Ковальчуком О.М. було надано такі юридичні послуги ОСОБА_1 : зустріч та усна консультація з клієнтом - 1 година - 1000 грн; складання та підготовка клопотання (від 08 травня 2020 року), запитів до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (від 10 лютого, 13 травня і 09 червня 2020 року) - 1 клопотання, 3 запити - 4 години - 3200 грн; написання позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду - п`ять годин - 15000 грн; написання клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного провадження - 1 документ - 1 година - 800 грн. Загальна вартість 20000 грн.

80. Адвокатські послуги вартістю 20000 грн оплачені позивачем, що підтверджено копією прибуткового касового ордеру.

81. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти відшкодування адвокатських витрат на користь позивача.

82. Верховний Суд враховує заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, складність справи та наявність інших подібних спорів, інтереси позивачів в яких представляє Ковальчук О.М. , час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, і робить висновок про те, що слід відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у розмірі 10000 грн., оскільки саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам.

83. Стосовно витрат на правничу допомогу, наданих у суді апеляційної інстанції, слід врахувати, що представник позивача надав до апеляційної скарги Додаток №3 до Договору про надання правової допомоги від 15 жовтня 2019 року №10/3 - Акт прийому-передачі юридичних послуг клієнту від 22 вересня 2020 року, опис юридичних послуг і копію прибуткового касового ордеру.

84. У вказаному Додатку №3 зазначено, що Ковальчуком О.М. було надано такі юридичні послуги ОСОБА_1 : зустріч та усна консультація з клієнтом по апеляційній скарзі - 1 година - 1000 грн; написання апеляційної скарги - 6 годин - 1 документ - 15000 грн. Загальна вартість 16000 грн.

85. Адвокатські послуги вартістю 16000 грн оплачені позивачем, що підтверджено копією прибуткового касового ордеру.

86. Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції адвокатом позивача було подано до суду Додаток №4 до Договору про надання правової допомоги від 15 жовтня 2019 року №10/3 - Акт прийому-передачі юридичних послуг клієнту від 04 листопада 2020 року, опис юридичних послуг і копію прибуткового касового ордеру.

87. У вказаному Додатку №4 зазначено, що Ковальчуком О.М. було надано такі юридичні послуги ОСОБА_1 : написання відповіді на відзив на апеляційну скаргу - 1 документ - 3 години - 3000 грн; написання заяви про стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу - 1 документ - 1 година - 800 грн. Загальна вартість 3800. Сплачено позивачем, що підтверджено копією прибуткового касового ордеру.

88. Тобто загальна вартість адвокатських послуг у суді апеляційної інстанції, заявлена позивачем, становить 19800 грн.

89. Відповідач у суді апеляційної інстанції заперечував проти відшкодування позивачу адвокатських витрат в означеному розмірі.

90. Колегія суддів враховує те, що в цій справі надання правничої допомоги з приводу вирішення питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з позовом, яка є більш складною, об`ємною і потребувала більшого аналізу обставин справи та нормативно-правової бази.

91. Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, розмір відшкодування, отриманий за аналогічні послуги в суді першої інстанцій, колегія суддів вважає заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги за складання та подання апеляційної скарги явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

92. Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи, колегія судів касаційної інстанції вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача за апеляційний перегляд судового рішення у розмірі 8000 грн.

93. У суді касаційної інстанції адвокатом позивача надано Додаток №5 до Договору про надання правової допомоги від 15 жовтня 2019 року №10/3 - Акт прийому-передачі юридичних послуг клієнту від 25 січня 2021 року, опис юридичних послуг і копію прибуткового касового ордеру.

94. У вказаному Додатку №5 зазначено, що Ковальчуком О.М. було надано такі юридичні послуги ОСОБА_1 : зустріч та усна консультація з клієнтом по касаційній скарзі - 1 година - 1000 грн; написання касаційної скарги - 10 годин - 1 документ - 15000 грн. Загальна вартість 16000 грн.

95. Колегія суддів вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача за касаційний перегляд судового рішення у розмірі 7000 грн.

96. Отже, загальний розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції складає 25000 грн.

97. За правилом частини 1 статті 351 КАС України Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

98. У зв`язку з вищевикладеним, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення - скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

99. З огляду на результат касаційного оскарження, підлягає відшкодуванню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн, за подання касаційної скарги у розмірі - 1681,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 242, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 420/5801/20 скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 11 червня 2020 року №15-10712/13-20-СГ про відмову у наданні дозволу на поділ земельної ділянки площею 10,816 га, що перебуває у державній власності, із цільовим призначенням землі запасу, розташованої на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, державної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:002:0450 (загальна площа 10,816 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Петродолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Канатна, 83, 13-й поверх, Одеса, Одеська область, 65012, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп, за подання апеляційної скарги у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 коп., за подання касаційної скарги у розмірі - 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одну) гривню 60 коп., витрати на професійну правничу допомогу у судах першої, апеляційної та касаційної інстанції у розмірі 25 000 грн. (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя Н.В. Коваленко

Суддя О.П. Стародуб