Справа № 500/6718/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6718/23

18 грудня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:

визнати незаконною та протиправною бездіяльність Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Військової частини НОМЕР_2 по розгляду рапорту про звільнення військовослужбовця з військової служби за сімейними обставинами;

зобов`язати прийняти рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби за сімейними обставинами.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу в Військовій частині НОМЕР_2 . 10.03.2023 бабусі позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , МСЕК довічно встановлено інвалідність І Б групи та визначено, що вона потребує стороннього догляду. Зважаючи на той факт, що ОСОБА_1 до часу його мобілізації, здійснював догляд за своєю бабусею та проживав із нею однією сім`єю та на те, що його матір, яка також проживала з його бабусею є особою з інвалідністю ІІІ групи і не може здійснювати догляд за бабусею, а також те, що бабусі встановлено інвалідність першої групи і вона потребує стороннього догляду, то він у квітні 2023 року звернувся із рапортом до командира Військової частини НОМЕР_2 щодо його звільнення із військової служби в запас за сімейними обставинами та подав документи, які підтверджують обставини викладені в його рапорті. 04.05.2023 командир Військової частини НОМЕР_2 направив рапорт ОСОБА_1 та додані до нього документи на 25 аркушах, а не на 29, які ним подавались, начальнику Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Будь-яких повідомлень про прийняте за результатами розгляду його рапорту рішення ОСОБА_1 не отримував. На адвокатський запит, Тернопільський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки 25.08.2023 за №3/12527 направив відповідь в якій зазначено, що документи про звільнення ОСОБА_1 повернуті до Військової частини НОМЕР_2 на доопрацювання

За вказаних обставин, такі дії відповідачів позивач вважає проиправною бездіяльністю, оскільки рапорт про звільнення в запас за сімейними обставинами за загальним правилом має бути розглянутий командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 24.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 20.11.2023.

На виконання вимог вказаної ухвали, Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що позивач звернувся до Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 04.05.2023 з приводу звільнення з військової служби. Документи були не погоджені юридичною службою та повернуто на доопрацювання, що підтверджується резолюцією на службовому листі Військової частини НОМЕР_2 . При цьому, позивача не позбавлено права повторного звернення щодо звільнення із військової служби в разі подання додаткових підтверджуючих документів у порядку підпорядкованості. Слід зазначити, що позивач більше не звертався з питаннями про звільнення, не цікавився результатом розгляду його ж рапорту, тому слід прийти до логічного пояснення, що позивачу було відомо про результат його розгляду та відсутність у нього підстав для звільнення. 26.08.2023 Військова частина НОМЕР_2 відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.07.2023 №Д-321/71/дск передана до складу Військової частини НОМЕР_1 та виключена з 28.08.2023 зі всіх видів забезпечення. Отже, питання звільнення з військової служби позивача на даний час відноситься до компетенції командира Військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, що Тернопільський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки є неналежним відповідачем, оскільки не має повноважень щодо будь яких службових питань стосовно позивача. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

На виконання вимог вказаної ухвали, Військовою частиною НОМЕР_2 подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що 04.05.2023 позивач подав рапорт командиру Військової частини НОМЕР_2 з проханням клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи (хворою бабусею). За результатом розгляду рапорту та додатків до нього, Військовою частиною НОМЕР_2 було скеровано зазначений перелік документів на розгляд начальнику Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що підтверджується листом від 04.05.2023 №2243. Надалі Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки було повернуто зазначені документи із поміткою "Не погоджено. Відсутній документ про необхідність постійного стороннього догляду. Відсутній документ про здійснення догляду". З огляду на матеріали позову, позивачу будо відомо про результати розгляду його рапорту, оскільки у позові він посилається на вказане та додає як додаток зазначений лист від 04.05.2023 №2243 із поміткою про необхідність долучити відповідні документи. Крім того, у відповіді на адвокатський запит від 18.08.2023 Тернопільський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки зазначив, що документи позивача були повернуті на доопрацювання. Однак, будь-яких додаткових документів позивач у Військову частину НОМЕР_2 не надавав, що у свою чергу не надавало підстав повторно клопотати з приводу його звільнення перед начальником Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Відтак вважає, що права позивача не порушені.

Ухвалою суду від 20.11.2023, постановленою в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), замінено неналежного відповідача Військову частину НОМЕР_2 на належного - Військова частина НОМЕР_1 . Відкладено розгляд справи на 12.12.2023.

Ухвалою суду від 12.12.2023, постановленою в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати згідно ч.7, 8 ст.243 КАС України, прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог, а саме:

визнати незаконною та протиправною бездіяльність Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Військової частини НОМЕР_1 по розгляду рапорту про звільнення військовослужбовця з військової служби за сімейними обставинами;

зобов`язати відповідача невідкладно, протягом трьох робочих днів, розглянути рапорт ОСОБА_1 і додані до нього документи про звільнення з військової служби за сімейними обставинами і прийняти передбачене законом рішення по ньому.

Заслухавши усні пояснення представника позивача, представника Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, за згодою останніх, суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження, про що 12.12.2023 постановив протокольну ухвалу згідно з ч.7, 8 ст.243 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації в Військовій частині НОМЕР_2 .

Позивачем подано командиру Військової частини НОМЕР_2 рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232- ХІІ., посилаючись на наявність потреби у здійсненні постійного догляду за бабусею ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю І групи.

За результатом розгляду рапорту та додатків до нього, Військовою частиною НОМЕР_2 скеровано документи листом від 04.05.2023 №2243 на розгляд начальнику Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки повернуто зазначені документи із поміткою "Не погоджено. Відсутній документ про необхідність постійного стороннього догляду. Відсутній документ про здійснення догляду".

На адвокатський запит, Тернопільський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки 25.08.2023 за №3/12527 направив відповідь, в якій зазначено, що документи про звільнення ОСОБА_1 повернуті до Військової частини НОМЕР_2 на доопрацювання.

Непогоджуючись з такою бездіяльністю відповідачів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість бездіяльності, дій відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом № 2232-XII.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.6 ст.2 Закону України № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, відповідно до ч.3 якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII, а у ч.4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (п.1), під час воєнного стану (п. 2).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністючи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністюгрупи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністюгрупи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Згідно з ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п.6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення. Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них .

Стосовно порядку звільнення, п.233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення №1153/2008).

Згідно з п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до п.14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністюгрупи. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

На підставі ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Як встановлено судом, рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ позивачем подано командиру Військової частини НОМЕР_2 .

Для вирішення питання звільнення позивача його рапорт з доданими документами був скерований листом Військової частини НОМЕР_2 від 04.05.2023 №2243 з відповідним клопотанням (поданням) на розгляд начальнику Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Натомість Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки зазначені документи повернуто із поміткою "Не погоджено. Відсутній документ про необхідність постійного стороннього догляду. Відсутній документ про здійснення догляду".

Про повернення документів про звільнення ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Тернопільський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки зазначив і у відповіді від 25.08.2023 за №3/12527 на адвокатський запит.

Тобто, Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, і відповідного рішення за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби відповідачем не було прийнято та доказів прийняття такого рішення суду не надано.

Таким чином, не розглянувши рапорт позивача стосовно порушених у ньому питань, та не прийнявши за результатами їх розгляду відповідного рішення, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, чим допустив протиправну бездіяльність.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Суд враховує, що 26.08.2023 Військова частина НОМЕР_2 відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 26.07.2023 №Д-321/71/дск передана до складу Військової частини НОМЕР_1 та виключена з 28.08.2023 зі всіх видів забезпечення.

Відтак, станом на дату звернення позивача до суду та ухвалення судом рішення у цій справі, Тернопільський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки позбавлений можливості розглядати та вирішувати питання, пов`язані із проходженням вказаного військовослужбовця військової служби, що відноситься до компетенції командира Військової частини НОМЕР_1 .

З огляду на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ, та прийняти за наслідками його розгляду відповідне рішення.

Щодо звернення до негайного виконання рішення суду, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1)у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

Разом з тим, положеннями КАС України не передбачено негайне виконання всіх судових рішень. Більш того, ст. 371 КАС України передбачає вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно. Так, негайному виконанню підлягає, зокрема, судове рішення, яким присуджено заробітну плату, інше грошове утримання у відносинах публічної служби, тобто задоволено вимогу позивача про стягнення конкретно визначеної суми заробітної плати, іншого утримання, з якої і виокремлюється сума стягнення за один місяць.

Так, судове рішення у цій справі має зобов`язальний характер і не відноситься до судових рішень, які підлягають негайному виконанню, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про звернення рішення до негайного виконання.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій, бездіяльності.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у п.36 справи "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо неприйняття рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти за наслідками його розгляду відповідне рішення.

В задоволенні інших вимог відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звернення рішення до негайного виконання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

відповідач: - Тернопільський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (місцезнаходження: вул.Січових Стрільців, 2, м.Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46006, ).

- Військова частина НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ).

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.