Справа № 380/7075/23
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

13.12.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря судового засідання Кондрашин В.Р.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції у Львівській області, ДОП СДОП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Дзяного Богдана Ігоровича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и в:

07.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного судіз адміністративним позовом до відповідача Головного Управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, посилаючись на те, що 19.01.2023 року о 13:29 год. він звернувся до поліції із скаргою на дії його сусідки ОСОБА_3 (цілеспрямоване грюкання в стелю його квартири, яке в той день тривало декілька годин, а також в попередні місяці щонайменше по декілька годин щодня). Однак, поліція не перевірила обставини справи та відносно нього 01.02.2023 року ДОП СДОП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області Дзяним Б.І. було винесено постанову ГБВ №150014 про накладення на нього адміністративного стягнення за ст.183 КУпАП. Дана постанова ним була оскаржена до вищестоящого органу. Однак рішенням від 15.02.2023 року начальник ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області полковник поліції Малиша І.П. залишив оскаржувану постанову без змін. З даною постановою він не погоджується у зв`язку з неповним з`ясуванням працівником поліції обставин даної справи, та через порушення працівником поліції норм чинного законодавства. Таким чином вважає, що постанова була завідомо протиправною. Таким чином зазначає, що таке рішення є протиправним, а притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставним, оскільки в його діях немає складу правопорушення. Просить постанову ГБВ №150014 скасувати.

11.04.2023 року ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду Братичак У.В. дану справу передано на розгляд Франківського районного суду м.Львова.

09.05.2023року справа передана судді Мартинишин М.О. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2023року.

09.06.2023 року на адресу суду від ГУДМС України у Львівській області надійшли відомості про місце реєстрації позивача.

Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова від 12.06.2023 року поновлено пропущений строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

06.11.2023 року ухвалою, постановленої судом, не виходячи до нарадчої кімнати, занесеної до журналу судового засідання, залучено до справи в якості співвідповідача ДОП СДОП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Дзяного Богдана Ігоровича.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача Головного Управління Національної поліції у Львівській області у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, не з`явився.

Оскільки представник відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, не з`явився, а тому суд вважає, що справу слід слухати його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Відповідач ДОП СДОП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Дзяний Б.І. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що на підстав зібраних матеріалів ним 01.02.2023 року було законно винесено постанову ГБВ №150014 про накладення на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень за правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. Вказує, що позивач неодноразово викликає працівників поліції безпідставно на то причин. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача ДОП СДОП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Дзяного Б.І., свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до матеріалів справи, постановою по справі про адміністративне правопорушення ГБВ №150014 від 01.02.2023 року ДОП СДОП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Дзяного Богдана Ігоровича притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.

У постанові зазначено, що 19 січня 2021 року о 13:30 год., гр. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, а саме поліцію, чим вчинив правопорушення, передбачене ст.183 КУпАП.

Рішенням №1 від 15.02.2023 року по скарзі на постанову про адміністративне правопорушення ГБВ №150014 від 01.02.2023 року начальник ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області полковник поліції Малиша І.П. вирішено постанову про адміністративне правопорушення ГБВ №150014 від 01.02.2023 року залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення

Як вбачається з вимог ст. 183 КУпАП, завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, міліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб - тягне за собою накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, міліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб. Дії правопорушника спрямовані на зрив роботи таких служб, як пожежна охорона, міліція, швидка медична допомога, аварійні бригади, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

У відповідності до ст. 222 КУпАП України розгляд справ про правопорушення, передбачені ст. 183 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Положеннями пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію», встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, при прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Так, інформація яка була повідомлена позивачем 19.01.2023 року о 13:30 год. по лінії «102» не була підтвердженою в ході приїзду працівника поліції. Факт виклику поліції позивачем не заперечується. Згідно тверджень позивача, підставою для виклику поліції слугувало вчинення щодо нього з боку мешканців в квартирі АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , які пересувають меблі та стукають в стелю його квартири.

Однак у поясненнях позивача відсутнє чітке посилання на характер вчиненого правопорушення, що мало місце 19.01.2023 року о 13:30 год., нібито вчиненого з боку мешканців в квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , а також не вказано конкретно в яких діях на переконання позивача полягало правопорушення, в чому саме вони полягали; яку шкоду нанесено позивачу та які наслідки були спричинені чи могли бути спричинені такими діями ними; обставини, які б свідчили про умисел завдати шкоду позивачу.

Матеріали справи також не містять доказів, що свідчать про вчинення будь-якого злочину, правопорушення або інших не передбачених законом дій, в тому числі про вчинення мешканцями квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 дій, які б порушували права, інтереси ОСОБА_1 або створювали загрозу його здоров`ю, життю або майну, які б були обґрунтованою правдивою підставою для виклику екстрених служб, а саме поліції.

Судом встановлено, що відповідачем ДОП СДОП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області капітаном поліції Дзяним Богданом Ігоровичем у повному обсязі досліджені обставини справи, що підтверджується матеріалами про результатами проведення перевірки за повідомленням до оператора 102(ІТС ІПНП №1107 від 19.01.2023 року) та в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, як це передбачено ст. 252 КУпАП, при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а доводами позивача, що спрямовані на уникнення відповідальності, не спростовуються висновки відповідача ДОП СДОП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Дзяного Богдана Ігоровича

Доказів упередженості відповідача ДОП СДОП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Дзяного Богдана Ігоровича щодо позивача перед судом не доведено. Підстав для сумніву щодо об`єктивності відповідача щодо позивача не вказано.

Разом з тим, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність згідно ст.384, 385 КК України та будучи приведеними до присяги, дали суду показання, що 19.01.2023 року ОСОБА_1 безпідставно викликав поліції, з мешканці будинку за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_1 ніхто не чіпає, та якщо були ремонті роботи в цей час та такі велися у денний час.

З вищевказаного, суд вважає, що такі пояснення свідків є логічними, вірними та не спростовуються іншими матеріалами справи.

Отже, покликання позивача на відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та поясненнями вищезазначених свідків.

Відтак, суд приходить до висновку, що доводи позивача є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а також спростовуються матеріалами справи.

Слід зазначити, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, розмір штрафу відповідає санкції ст. 183 КУпАП.

Водночас під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином, доводи позивача щодо незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності є безпідставними і необґрунтованими, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Постановою Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17 зроблено висновок про те, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд вважає, що в справі постанова про накладання адміністративного стягнення на позивача, об`єктивність якої підтверджується наявними матеріалами даної справи, а відтак і правомірності поведінки суб`єкта владних повноважень у взаємостосунках з позивачем.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З огляду вищевказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає, що відповідач, при прийнятті спірної постанови, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в зв`язку з необґрунтованістю.

Ухвалюючи дане судове рішення суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з ст.132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом вимог ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача судові витрати понесені останнім не відшкодовуються.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем не підлягають відшкодованою.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 20, 44, 47, 77, 90, 139, 143, 192, 210-211,229, 241-246, 250, 268 КАС України -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції у Львівській області, ДОП СДОП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Дзяного Богдана Ігоровича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, , місцезнаходження: м.Л ьвів пл. Генерала Григоренка, буд.3

Відповідач: ДОП СДОП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області капітана поліції Дзяний Богдан Ігорович, місце праці: м. Львів вул. Генерала Чупринки, буд.65.

Повне судове рішення складено 18.12.2023 року.

Суддя Мартинишин М.О.