Справа № 440/7982/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 р. Справа № 440/7982/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Петрова, м. Полтава, повний текст складено 25.09.23 по справі № 440/7982/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби в Полтавській області (далі за текстом також ГУ ДПС в Полтавській області, відповідач), у якій просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.12.2015;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року позов залишено без розгляду.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивачка оскаржила її в апеляційному порядку, оскільки вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що ухвалюючи судове рішення, Полтавський окружний адміністративний суд установив обставини, які зумовлюють залишення позовної заяви без руху вже після відкриття провадження у справі; суд взяв до уваги відзив відповідача та клопотання про залишення позову без розгляду, які були подані відповідачем, на думку позивача, з пропуском строку, встановленого ухвалою суду від 26.06.2023, та без обґрунтування причин такого пропуску, та з їх мотивів залишив позовну заяву без руху, а в подальшому і без розгляду. Вважає, що позивачем не пропущений строк на звернення до суду з адміністративним позовом, так як відповідачем порушена процедура проведення документальної позапланової перевірки, а саме: не доведений факт вручення позивачу наказу про проведення такої перевірки та повідомлення від 06.11.2015, оскаржуване податкове повідомлення-рішення позивач отримала та ознайомилася з ним тільки 30.01.2023, після отримання від відповідача відповіді на адвокатський запит представника позивача № 27277/6/16-31-24-04-05 від 27.12.2022. Посилається на висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 20.06.2018 у справі № 127/2871/16-ц, від 18.01.2023 у справі № 947/15524/20 щодо того, що повернення поштової кореспонденції з відміткою «за закінченням зберігання» не є доказом належного вручення таких документів та не свідчить про відмову або ухилення від отримання поштової кореспонденції позивачем. Тому, саме з 30.01.2023, після отримання оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, почався відлік строку на звернення до суду з адміністративним позовом. Аналогічні доводи та правовідносини були предметом розгляду П`ятим апеляційним адміністративним судом у справі № 540/5044/21.

За результатами апеляційного розгляду ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Від Головного управління Державної податкової служби в Полтавській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу відповідач просить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. На обґрунтування своїх доводів щодо належного повідомлення позивача про проведення документальної позапланової перевірки позивача та її результати, та порушення позивачем строку на звернення до суду з адміністративним позовом, посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06.08.2019 у справі № 520/8681/18, від 23.05.2022 у справі № 810/3116/18, від 28.06.2023 у справі № 480/10213/21, від 10.05.2022 у справі № 804/2455/18, від 11.02.2021 у справі № 802/549/16-а.

Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 06.11.2015 відповідачем прийнято наказ № 1329 та повідомлення від 06.11.2015 за № 7285/Д/16-01-17-04-12 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, указані документи були направлені 06.11.2015 на адресу позивача, але повернуті із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Відповідачем на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 ПК України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, результати якої оформлено актом від 11.11.2015 за № 2513/16-01-17-04/ НОМЕР_1 . Акт перевірки направлено на адресу позивача 11.11.2015, проте 16.12.2015 він також був повернутий без вручення «за закінченням терміну зберігання».

На підставі складеного акту перевірки відповідачем винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 29.12.2015 за № , яке направлено на адресу ОСОБА_1 29.12.2015, проте 01.02.2016 було повернуто без вручення «за закінченням терміну зберігання».

Як стверджує позивачка, вона не була обізнана з зазначеними документами та їх не отримувала, про проведення самої перевірки та винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вона дізналася лише в листопаді 2022 від нотаріуса при намаганні оформити правочин, в подальшому з відкритих реєстрів дізналася про наявність судового рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2016 у справі № 816/985/16 про стягнення з неї податкового боргу у розмірі 335 381,06 грн.

З метою з`ясування історії походження податкового боргу представником позивача до Головного управління Державної податкової служби в Полтавській області скеровано адвокатський запит від 01.12.2022 за № 01-12/22-Д, на який 06.12.2022 отримано відмову за листом відповідача № 24834/6/16-31-24-04-05.

В подальшому, 09.12.2022 представником позивача повторно направлено адвокатський запит № 09-12/22-Д, на який знову отримано відмову від 15.12.2022 за № 26106/6/16-31-24-04-05.

30.01.2023 на черговий адвокатський запит № 21-12/22-Д було отримано відповідь податкового органу № 27277/6/16-31-24-04-05 від 27.12.2022 та запрошені документи податкової перевірки, в тому числі і оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача.

Позивач не погодився із податковим повідомленням-рішенням від 29.12.2015 за № , та 16.06.2023 звернувся до суду з позовом у цій справі.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що процедура оскарження податкового повідомлення-рішення закінчилася у 2016 році, тоді як до суду позивачка звернулася з цим позовом лише 16.06.2023. Неотримання позивачем кореспонденції, яка свого часу направлялася на її податкову адресу з боку відповідача, у свою чергу не може бути виправданням у випадку вирішення питання дотримання строків звернення до адміністративного суду, в зв`язку з чим суд першої інстанції не визнав обґрунтованими заявлені в клопотанні про поновлення строку доводи представника позивача щодо обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу, є Податковий кодекс України від 02.12.2010 за № № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до пунктів 42.1 та 42.2 статті 44 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу, і відображатися в електронному кабінеті. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

За правилами пункту 42.5 статті 44 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 29.12.2015 направлено позивачу рекомендованим листом від 29.12.2015 №936, який повернувся до відправника 01.02.2016 з позначкою "за закінченням терміну зберігання". Таким чином спірне податкове повідомлення-рішення в установленому ПК України порядку надсилалось на адресу позивача, однак залишилось не врученим з незалежних від контролюючого органу причин та повернулось відправнику з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання". Позивач об`єктивно міг дізнатись про факт винесення спірного податкового повідомлення-рішення, проте проігнорував можливість звернення до поштового відділення за отриманням листа контролюючого органу.

Водночас жодних зауважень щодо надіслання поштової кореспонденції податковим органом за неправильною адресою від позивача не надходило.

У постанові від 6 серпня 2019 року у справі № 520/8681/18 Верховний Суд виклав правовий підхід щодо застосування норм статті 42, пункту 79.2 статі 79 ПК України у правовідносинах, в яких спір стосувався правомірності дій контролюючого органу при призначенні та проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки як підстави позову про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Відповідно до встановленого судами попередніх інстанцій у тій справі факту повернення поштового відправлення з позначкою «за закінченням терміну зберігання», яким було направлено платнику наказ про проведення позапланової невиїзної перевірки, скерованого на податкову адресу платника податків рекомендованим поштовим відправленням, Верховний Суд зробив висновок, що платник податків уважається таким, що належним чином повідомлений про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Такий правовий висновок також підтримано Верховним Судом у постановах від 23.05.2022 року у справі № 810/3116/18, від 28.06.2023 у справі № 480/10213/21.

Правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, а також відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв`язку і користувачами їх послуг на момент здійснення поштового відправлення регулював Закон України від 04.10.2001 за № № 2759-III "Про поштовий зв`язок".

Відповідно до ч. 2 ст. 13 вказаного Закону послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 затверджено Правила надання послуг поштового зв`язку (надалі - Правила № 270).

Відповідно до п. 2 цих Правил повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Згідно з п. 99 Правил № 270 рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Відповідно до п. 116 Правил № 270 у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику (п. 117 Правил № 270).

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього (постанови Верховного Суду від 10 травня 2022 року у справі № 804/2455/18, від 11 лютого 2021 року у справі №802/549/16-а).

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами; для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Суд зазначає, що норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Такий правовий висновок сформований у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19.

У постанові від 27 січня 2022 року у справі № 160/11673/20 Верховний Суд остаточно визначив, що процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження), визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС процесуальних дій.

Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За висновками Європейського суду з прав людини загально прийнятним уважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції», пункти 32-37).

Разом з цим очікується, що заявник продемонструє уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наприклад до строків для подання адміністративного позову (рішення Європейського суду з прав людини від 07.09.1999 у справі «Йодко против Литви» (Jodko v. Lithuania).

Слід зауважити, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Верховний Суд у постанові від 21.10.2021 у справі № 826/11070/17 зазначає, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Водночас норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.

Верховний Суд у постанові від 06.10.2022 у справі № 420/3129/20 зазначає, що процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оціночні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України особа, яка заявляє клопотання повинна навести доводи та подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду або ж здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього має бути виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Неотримання позивачем кореспонденції, яка надсилалася відповідачем на її адресу, в свою чергу, не може бути виправданням у випадку вирішення питання дотримання строків звернення до адміністративного суду.

Отже колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з урахуванням обставин відправлення з боку ДПС на адресу позивача оскаржуваного рішення та місячного терміну зберігання поштового відправлення на об`єкті поштового зв`язку місця призначення, очевидним є висновок про те, що процедура оскарження податкового повідомлення-рішення закінчилася у 2016 році, тоді як до суду позивачка звернулася з цим позовом лише 16.06.2023.

Тобто позивачем пропущений строк на звернення до адміністративного суду, а клопотання позивача про поновлення строку не містить обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, а тому позовна заява правомірно залишена судом першої інстанції без розгляду.

Щодо твердження позивача про те, що суд першої інстанції взяв до уваги відзив відповідача та клопотання про залишення позову без розгляду, які були подані відповідачем, на думку позивача, з пропуском строку, встановленого ухвалою суду від 26.06.2023 та без обґрунтування причин такого пропуску, та з їх мотивів залишив позовну заяву без руху, а в подальшому і без розгляду, колегія суддів апеляційного суду зауважує на таке.

З матеріалів справи не вбачається подання відповідачем відзиву відповідача та клопотання про залишення позову без розгляду з пропуском строку, встановленого ухвалою суду від 26.06.2023. Тому відповідач, відповідно до вимог КАС України і не повинен обґрунтовувати поважність причин такого пропуску, а суд першої інстанції цілком правомірно взяв до уваги доводи, надані відповідачем у поданих документах та дослідив надані відповідачем на обґрунтування свої доводів докази.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача, що ухвалюючи судове рішення Полтавський окружний адміністративний суд установив обставини, які зумовлюють залишення позовної заяви без руху вже після відкриття провадження у справі, так як відповідно до частини 3 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду може бути встановлено судом і після відкриття провадження у справі.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 по справі № 440/7982/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк