Справа № 340/8276/23
Суддя: Л.І. ХИЛЬКО
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/8276/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" (надалі позивач) до Новомиргородської міської ради (також відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач (через представника адвоката Ляшенко-Гаркуша О.В.) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з цим позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати його на найближчій сесії або протягом місяця після набрання законної сили рішенням суду повторно розглянути заяву ТОВ "Прогрес" від 27.04.2023 року про затвердження проект землеустрою щодо відведення в оренду, строком на 7 (сім) років, земельної ділянки, загальною площею 11,3792 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (згідно з КВЦПЗ: 01.01) за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, Новомиргородська міська рада, кадастровий номер :03:000:0029 та передачі ТОВ "Прогрес" в оренду терміном на 7 (сім) років земельну ділянку, загальною площею 11,3792 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (згідно з КВЦПЗ:01.01) за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, Новомиргородська міська рада кадастровий номер :03:000:0029, з урахуванням висновків суду, та прийняти законне та обґрунтоване рішення, яким затвердити проект землеустрою та передати земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0029 у користування ТОВ "Прогрес".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що не прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою та передання земельної ділянки в оренду є протиправною бездіяльністю відповідача, що порушує охоронювані законом права та інтереси позивача. При цьому, належним способом захисту порушених прав буде зобов`язання відповідача розглянути заяву та прийняття рішення про затвердження проект землеустрою та передання земельної ділянки у користування позивача.

Представник відповідача подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.106-108).

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якій підтримав позовні вимоги (а.с.119-121).

Дослідивши наявні в справі документи та матеріали, судом встановлено наступне.

Рішенням п`ятої сесії восьмого скликання Новомиргородської міської ради від 16.04.2021 року № 208 позивачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду, терміном на сім років, земельної ділянки, орієнтовною площею 11,3792 га, під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ А. 01.01), за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що перебувають у запасі на території Новомиргородської міської ради (в межах с. Турія) (а.с.87).

З метою реалізації вказаного рішення позивачем було укладено договір з ФОП ОСОБА_1 , яким розроблено проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки строком на сім років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі проекту землеустрою було проведено реєстрацію земельної ділянки площею 11,3792 га, з присвоєнням кадастрового номеру :03:000:0029 (а.с.15-92).

27.04.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду (а.с.12-13).

Письмових доказів розгляду такої заяви у встановленому законом порядку суду не надано. Водночас, як зазначив представник відповідача у відзиві, питання про передачу позивачу земельної ділянки в оренду було винесено на розгляд сесії 18.08.2023, однак згідно із поіменним голосуванням рішення не прийнято.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до положення ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями 2 другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі ЗК України).

Згідно з частиною 1 та 2 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження сільської, селищної, міської ради у галузі земельних відносин передбачені, зокрема ст.ст.12, 122 Земельного кодексу України.

Частина 1 статті 122 ЗК України передбачає, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 26 Закону № 280/97-ВР питання регулювання земельних відносин рада повинна вирішувати виключно на пленарних засіданнях.

Частинами 1, 5 статті 46 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності не рідше ніж один раз на місяць.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Отже, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені територіальної громади щодо, зокрема, регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії.

Статтею 123 ЗК України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Згідно з частиною 1 статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Частиною 6 статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Разом із тим, відповідно до частини 15 статті 123 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина 16 статті 123 ЗК України).

Отже, за результатами розгляду заяви у вирішенні питання щодо затвердження проекту землеустрою чи відмову у затвердженні повинно прийматись рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. При цьому, слід вказати, що за наслідком розгляду саме на пленарних засіданнях органу місцевого самоврядування питань щодо земельних відносин, приймається одне із двох рішень, зокрема затверджується проект землеустрою або мотивована відмова у його затвердженні.

Разом із тим, як встановлено судом, фактично відповідачем не було здійснено належного розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та не прийнято з цього питання жодного рішення.

Тобто, відповідач допустив протиправну бездіяльність при розгляді заяви позивача, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою та передання земельної ділянки у користування, суд зазначає таке.

Так, зобов`язання затвердити проект щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура.

Затвердження проекту без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття(вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що за встановлених фактичних обставин справи належним способом захисту порушеного права позивача у даній справі є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 27.04.2023 про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду, та прийняти за наслідками її розгляду рішення по суті порушеного у такій заяві питання у відповідності з вимогами статті 123 Земельного кодексу України із врахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Щодо розподіл судових витрат у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Фактично предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених (незадоволених) позовних вимог. Саме такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 по справі №620/1116/20.

При зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 2684,00 грн. (а.с.7), який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Відповідно до частин 1-5 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування слід виходити саме з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Представник позивача подав до суду клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. (а.с.8). На підтвердження цієї суми представник надав акт приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги, яка підлягає сплаті Клієнтом від 25.09.2023 (а.с.9), відповідно до змісту якого адвокатом було проведено наступні роботи та/або надано послуги: вивчення та аналіз ситуації Клієнта (1 год./3000 грн.); підготовка позовної заяви до суду (4 год./4000 грн.); роздруківка та засвідчення належним чином копій документів для позовної заяви до суду (2 год./3000 грн.).

Разом з тим, зазначена вартість послуг в розмірі 10000,00 грн. є безпідставно завищеною з огляду на предмет спору у справі незначної складності. Також, ознайомившись із текстом позовної заяви, суд дійшов висновку, що складення такої не вимагало від адвоката значних затрат часу та аналізу великої кількості матеріалів чи інших документів, глибокого аналізу судової практики та нормативно-правових актів. Крім того, надані послуги з вивчення та аналізу ситуації клієнта, роздруківки та засвідчення копій документів фактично є складовою послуги із підготовки позовної заяви, а тому окремо не підлягають врахуванню до витрат на правничу допомогу.

Отже, суд вважає, що витрати, які підлягають відшкодуванню на користь позивача слід зменшити, а тому співмірною сумою відшкодування понесених витрат є 4000,00 грн..

Керуючись ст.ст.9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Новомиргородської міської ради Кіровоградської області щодо неприйняття рішення за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" від 27.04.2023 про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки в оренду.

Зобов`язати Новомиргородську міську раду Кіровоградської області на найближчій сесії повторно розглянути заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" від 27.04.2023 про затвердження проект землеустрою щодо відведення в оренду, строком на 7 (сім) років, земельної ділянки, загальною площею 11,3792 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (згідно з КВЦПЗ: 01.01) за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, Новомиргородська міська рада, кадастровий номер :03:000:0029 та передачу товариству з обмеженою відповідальністю "Прогрес" в оренду терміном на 7 (сім) років земельну ділянку, загальною площею 11,3792 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (згідно з КВЦПЗ: 01.01) за адресою: Кіровоградська область, Новоукраїнський район, Новомиргородська міська рада, кадастровий номер :03:000:0029, та прийняти за наслідками її розгляду рішення по суті порушеного у заяві питання у відповідності з вимогами статті 123 Земельного кодексу України із врахуванням висновків, викладених у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" () судовий збір в розмірі 2684,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Новомиргородської міської ради Кіровоградської області ().

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" () витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Новомиргородської міської ради Кіровоградської області ().

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. ХИЛЬКО