Справа № 140/5290/23
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/5290/23 пров. № А/857/18254/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Львові апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у справі № 140/5290/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

суддя в 1-й інстанції Волдінер Ф.А.,

час ухвалення рішення 29.08.2023 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 08.09.2023 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), відповідно до якого просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України (далі також відповідач 1, Мін`юст) від 27.02.2023 № 168/к Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області (м.Львів) (далі наказ № 168/к);

2) визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 27.02.3023 № 7/К Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 27.02.2023 № 168/к Про звільнення (далі наказ № 7/К);

3) поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Львів) з 01.03.2023;

3) стягнути з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі також відповідач 2, Західне управління (м. Львів)) на користь ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03. 2023 року.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що наказом Міністерства юстиції України від 20.12.2019 № 3915/п позивача призначено, як переможця конкурсу, в порядку переведення, на посаду заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в межах категорії Б посад.

16.08.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 912 Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції (далі Постанова № 912), згідно якої установлено реорганізувати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) шляхом його приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. Згідно вищевказаної постанови, здійснення заходів, пов`язаних з реорганізацією міжрегіональних територіальних органів, покладається на Міністерство юстиції.

Західне міжрегіональне управління об`єднало органи юстиції Івано-Франківської, Волинської, Закарпатської, Львівської, Рівненської, Тернопільської та Чернівецької областей.

20.09.2022 відповідач 1 наказом № 3959/5 вніс зміни до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Мін`юсту 23 червня 2011 року №1707/5, згідно яких начальник міжрегіонального управління має не більше чотирьох заступників, включаючи першого заступника. В редакції наказу Мін`юсту від 07.11.2019 № 3421/5, начальник міжрегіонального управління мав не більше восьми заступників, включаючи першого заступника начальника. Заступники начальника міжрегіонального управління призначаються на посади та звільняються з посад державним секретарем Міністерства юстиції України.

22.09.2022 був прийнятий наказ Мін`юсту № 4011/5 Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Мін`юсту.

07.10.2022 відповідач прийняв наказ № 437/к Про затвердження структури та штатної чисельності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також новоутворене Західне управління).

01.11.2022 призначені в нову структуру на посади заступників начальника новоутвореного Західного управління в порядку переведення заступники начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Мін`юсту.

10.11.2022 надійшли попередження про звільнення заступнику начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області, заступнику начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській, Чернівецькій областях.

08.11, 18.11.2022 надійшли попередження про звільнення заступнику начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській, Львівській області, заступнику начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області.

02.12.2022 працівники Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) за територіальною юрисдикцією Волинської області попереджені про звільнення з посад та переведені в нову структуру протягом 20-29.12.2022.

30.12.2022 призначений в нову структуру на посаду заступника начальника новоутвореного Західного управління в порядку переведення заступник начальника Західного міжрегіонального управління Мін`юсту - начальник управлінь забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області.

13.01.2023 позивачу надіслано на електронну адресу попередження про звільнення з посади із пропозицією переведення на нижчі посади.

14.02.2023 позивач направила відповідачу лист про відмову від запропонованих посад у зв`язку з тим, що їй повинна була бути запропонована інша рівнозначна посада згідно нової структури та штатної чисельності, і, лише, як виняток, нижча посада, позивачу не забезпечили рівний доступ до державної служби, проявили дискримінацію щодо неї.

24.02.2023 на електронну адресу позивача надійшов лист від державного секретаря Мін`юсту про те, що станом на 13.01.2023 та 24.02.2023 рівнозначні вакантні посади державної служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, призначення на які здійснюється Державним секретарем Мін`юсту, відсутні. Запропоновано переведення на нижчі посади. В цей же день позивачем направлено лист відповідачу 1 про відмову від зайняття нижчих посад у зв`язку з тим, що вказані посади є нерівнозначними її посаді.

28.02.2023 наказом Мін`юсту від 27.02.2023 № 168/к позивача звільнено з посади заступника начальника Західного міжрегіонального управління Мін`юсту у Волинській області Західного міжрегіонального управління Мін`юсту( м.Львів) відповідно до пункту 1 частини першої, абзацу третього частини третьої статті 87 Закону України Про державну службу у зв`язку з реорганізацією з припиненням державної служби. Оголошено наказ Мін`юсту наказом Західного міжрегіонального управління Мін`юсту (м.Львів) від 27.02.3023 № 7/К.

На думку позивача, вказані накази не відповідають вимогам чинного законодавства з огляду на наступне.

07.10.2022 відповідачем 1 прийнято наказ №437/к Про затвердження нової структури та штатної чисельності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. У складі нової структури наявні дві рівнозначні посаді позивача посади заступника начальника міжрегіонального управління та одна рівнозначна посада заступника начальника міжрегіонального управління-начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області.

Проте жодної з вищевказаних посад відповідачем 1 не було запропоновано позивачу у зв`язку з тим, що станом на дату її попередження, посади заступників начальника не були вже вакантними.

Вказане свідчить, що відповідач 1, протиправно та свідомо затягуючи ознайомлення позивача з попередженням про звільнення, завчасно заповнив рівнозначні посади.

Звертає увагу суду, що вказане попередження про звільнення не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки, у попередженні про звільнення від 13.01.2023 та листі від 24.02.2023 запропоновані посади, які не всі були вакантними (додаток до попередження про звільнення від 13.01.2023 та 24.02.2023 містить 145 строкових посад).

Таким чином, відповідач 1 обмежив позивача у можливості зайняття посади заступника начальника Західного управління у новій структурі, заповнивши наперед рівнозначні посади та надавши переваги під час проходження державної служби іншим працівникам, запропонувавши позивачу посади по залишковому принципу.

Щодо заповнення рівнозначних посад відповідачем 1 продемонстровано вибірковий та упереджений підхід відносно працевлаштування окремих працівників шляхом їх переведення до нового Західного управління без проведення оцінки кваліфікації та продуктивності праці всіх рівнозначних заступників.

Водночас відповідач 1 не врахував успішне проходження позивачем державної служби: відсутність дисциплінарних стягнень протягом всього періоду служби, наявність грамот та подяк, підвищення кваліфікації, отримання щомісячних премій.

Зважаючи на наведене, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у справі № 140/5290/23 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржили відповідачі, подавши на нього апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах апелянти зазначають, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянти зазначають, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції зроблено висновки, що відповідачем не було дотримано вимоги процедури звільнення згідно статті 87 Закону України «Про державну службу» та допущені наступні порушення, а саме:

- на момент попередження про звільнення та ознайомлення з переліком вакантних посад позивач, на думку суду, перебувала в очевидно гіршому становищі, ніж інші працівники, яким пропонувались вакантні посади заступників управлінь раніше, що свідчить про надання переваг у працевлаштуванні іншим працівникам перед позивачем та в свою чергу дає підстави для висновку, що суб`єктом призначення було застосовано дискримінаційний підхід до заповнення посад;

- не було запропоновано рівнозначної посади, чим самим було допущено порушення принципу державної служби зокрема забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження».

Відповідачі не погоджуються з такими висновками суду першої інстанції та вважать, що судом при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, як нормативно-правовим актом, передбачено граничну чисельність посад заступників начальника міжрегіонального управління 4, з яких лише 3 віднесено до посад державної служби категорії «Б» підкатегорії «Б2».

Структурою та штатною чисельністю, штатним розписом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції передбачено 3 посади категорії «Б» підкатегорії «Б2». Внаслідок реалізації постанови № 912:

- у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції, яке перейменувалося, відбулося скорочення посад державної служби категорії «Б» підкатегорії «Б2», без припинення (реорганізації, ліквідації) юридичної особи;

- у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м.Львів) припинення юридичної особи внаслідок реорганізації, що призвело до повного скорочення штату та чисельності.

Щодо керівного складу вищезазначених міжрегіональних управлінь:

- у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м.Львів) наявних було 7 одиниць, з них 5 заступників;

- у Південно-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) наявних було 9 одиниць, з них 7 заступників. Тобто, після впровадження в дію постанови № 912 за наслідками реорганізації Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції налічувало 5 керівних посад, з яких заступників 3 штатні одиниці.

Таким чином, відбулося скорочення чисельності керівного складу з 16 одиниць, в тому числі 12 заступників начальника управління до 5 одиниць, з них 3 заступника.

Тобто 9 штатних одиниць заступників начальника управління було скорочено.

ОСОБА_1 обіймала посаду заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), щодо якого Кабінетом Міністрів України було прийнято рішення про реорганізацію, у зв`язку з реалізацією постанови № 912 та затвердженням структури та штатної чисельності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Міністерство юстиції України вважає, що зазначені аргументи беззаперечно свідчать про відсутність порушень в діях суб`єкта владних повноважень відносно позивача та підтверджують обґрунтованість дій Мін`юсту, як таких, що здійснені в межах та у спосіб встановлений чинним законодавством. В свою чергу судом першої інстанції не було надано оцінку вказаним фактам, що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та, відповідно, як наслідок, постановлення необґрунтованого рішення.

Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) наголошує на відсутності дискримінаційного підходу щодо позивача під час звільнення її з публічної служби.

Просять скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у справі № 140/5290/23 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши обставини справи, доводи апеляційних скарг та заперечення на них, колегія суддів приходить до переконання, що вони не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги в справі, суд першої інстанції виходив з того, що вакантні посади заступників управлінь, які є рівнозначними посаді позивача, були запропоновані іншим посадовим особам ще до часу попередження позивача про звільнення 13.01.2023. Так всі особи, які зайняли вакантні посади державної категорії Б заступників начальника Західного управління, були попереджені про звільнення протягом листопада-грудня 2022 року, коли і були переведені на вакантні посади.

Таким чином, позивач на момент її попередження про звільнення та ознайомлення з переліком вакантних посад в новоствореному Західному управлінні перебувала в очевидно гіршому становищі, ніж інші працівники, яким пропонувались вакантні посади заступників управлінь раніше і, які, скориставшись цією перевагою, зайняли запропоновані посади.

Суд першої інстанції вважає, що наведене свідчить про надання переваг у працевлаштуванні в новоутвореному Західному управлінні іншим працівникам перед позивачем, що в свою чергу дає підстави для висновку, що суб`єктом призначення було застосовано дискримінаційний підхід (непряма дискримінація) до заповнення посад заступника начальника новоствореного Західного управління, внаслідок чого позивач була позбавлена можливості реалізувати своє право на залишення на роботі на рівнозначній посаді.

При цьому відповідачами не наведено жодних обставин чи причин, які б обумовили застосуванням саме такої черговості попередження про звільнення та надання пропозицій вакантних рівнозначних посад заступників начальника новоутвореного Західного управління, також відповідачі жодним чином не повідомили суду, яким саме чином суб`єктом призначення було враховано переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю, як того вимагають приписи статті 87 Закону № 889.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом Міністерства юстиції України від 20.12.2019 № 3915/п позивача призначено на посаду заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в межах категорії Б посад.

16.08.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 912 Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції, згідно якої установлено реорганізувати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) шляхом його приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Західне управління об`єднало органи юстиції Івано-Франківської, Волинської, Закарпатської, Львівської, Рівненської, Тернопільської та Чернівецької областей.

Наказом Мін`юсту № 3959/5 від 20.09.2022 внесено зміни до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Мін`юсту 23 червня 2011 року №1707/5, згідно яких начальник міжрегіонального управління має не більше чотирьох заступників, включаючи першого заступника.

22.09.2022 був прийнятий наказ Мін`юсту № 4011/5 Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Мін`юсту, яким реорганізовано міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, зокрема, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) шляхом його приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

07.10.2022 відповідач 1 прийняв наказ № 437/к Про затвердження структури та штатної чисельності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

13.01.2023 позивачу надіслано на електронну адресу попередження про звільнення з посади із пропозицією вакантних посад.

14.02.2023 позивач направила відповідачу лист про відмову від запропонованих посад у зв`язку з тим, що їй повинна була бути запропонована інша рівнозначна посада згідно нової структури та штатної чисельності, і лише, як виняток, нижча посада, позивачу не забезпечили рівний доступ до державної служби, проявили дискримінацію щодо неї.

24.02.2023 на електронну адресу позивача надійшов лист від державного секретаря Мін`юсту про те, що станом на 13.01.2023 та 24.02.2023 рівнозначні вакантні посади державної служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, призначення на які здійснюється Державним секретарем Мін`юсту, відсутні. Запропоновано переведення на нижчі посади. В цей же день позивачем направлено лист відповідачу 1 про відмову від зайняття нижчих посад у зв`язку з тим, що вказані посади є нерівнозначними її посаді.

28.02.2023 наказом Мін`юсту від 27.02.2023 № 168/к позивача звільнено з посади заступника начальника Західного міжрегіонального управління Мін`юсту у Волинській області Західного міжрегіонального управління Мін`юсту( м.Львів) відповідно до пункту 1 частини першої, абзацу третього частини третьої статті 87 Закону України Про державну службу у зв`язку з реорганізацією з припиненням державної служби. Оголошено наказ Мін`юсту наказом Західного міжрегіонального управління Мін`юсту (м.Львів) від 27.02.3023 № 7/К.

Не погодившись з вказаними наказами, позивач звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Так, статтею 43 Закону України «Про державну службу» визначено, що зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Застосування положень статті 43 Закону № 889-VIII передбачає виконання наступних суттєвих вимог (частина четверта статті 43 Закону): - про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати; - у разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби; - якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку, що зміна істотних умов державної служби в порядку статті 43 Закону може мати місце у випадку, якщо такі зміни стосуються посади, яку обіймає державний службовець, і після настання цих змін та надання ним відповідної згоди він буде обіймати фактично ту ж посаду, проте із відповідними змінами (зокрема, розширення або звуження кола посадових обов`язків, переміщення посади в інший структурний підрозділ державного органу, наслідком чого, серед іншого, є зміна назви посади). У разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов, то державна служба припиняється на підставі пункту 6 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу».

Скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентносте відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII.

За своєю юридичною природою такі норми передбачають різні підстави для припинення державної служби, кожна з вказаних норм є самостійною підставою для припинення державної служби та не можуть існувати одночасно.

Ліквідація або реорганізація державного органу, відбувається виключно на підставі відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.

Відповідно пункту 7 частини другої статті 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністр вносить Кабінету Міністрів України подання про утворення в межах граничної чисельності державних службовців та працівників апарату міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідацію, реорганізацію територіальних органів міністерства як юридичних осіб публічного права, затверджує положення про них.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» структуру територіальних органів міністерства затверджує міністр; штатний розпис та кошторис територіальних органів міністерства затверджує державний секретар міністерства.

Кабінет Міністрів України наділений повноваженнями щодо затвердження граничної чисельності працівників органів виконавчої влади, утворення як юридичних осіб публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідації, реорганізації територіальних органів міністерства та не наділений повноваженнями визначати чисельність кожного окремого територіального органу.

16.08.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 912 Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції, згідно якої установлено реорганізувати Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) шляхом його приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Західне управління об`єднало органи юстиції Івано-Франківської, Волинської, Закарпатської, Львівської, Рівненської, Тернопільської та Чернівецької областей.

Наказом Мін`юсту № 3959/5 від 20.09.2022 внесено зміни до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Мін`юсту 23 червня 2011 року №1707/5, згідно яких начальник міжрегіонального управління має не більше чотирьох заступників, включаючи першого заступника.

22.09.2022 був прийнятий наказ Мін`юсту № 4011/5 Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Мін`юсту, яким реорганізовано міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, зокрема, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) шляхом його приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

07.10.2022 відповідач 1 прийняв наказ № 437/к Про затвердження структури та штатної чисельності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Закон України «Про державну службу» є спеціальним законом з питань вступу, проходження та припинення державної служби.

Закон України «Про державну службу» регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця (стаття 3 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 року № 3166-VІ систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Згідно з п.10 ч.4 ст.10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Державний секретар міністерства відповідно до покладених на нього завдань: призначає на посади керівників територіальних органів міністерства та їх заступників і звільняє їх з посад.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року №228 затверджено Положення про Міністерство юстиції України. Відповідно до п.12-1 повноваження керівника державної служби у Мін`юсті здійснює державний секретар Мін`юсту. Згідно з п.2-2 Державний секретар Мін`юсту відповідно до покладених на нього завдань: призначає на посаду та звільняє з посади керівників територіальних органів Мін`юсту та їх заступників, керівників та заступників керівників органів державної виконавчої служби, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міста Києва або Севастополя, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності (п.12-2).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба може бути припинена за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього закону).

У пункті 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» визначено, що підставою для припинення державної служби є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Застосування положень пункту 1 частини першої статті 87 Закону «Про державну службу» передбачає виконання наступних вимог.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентносте. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю (абзац другий частини третьої статті 87 Закону).

Відповідно державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду (абзац третій частини третьої статті 87 Закону).

Аналіз наведених правових норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що в разі вивільнення державного службовця у зв`язку із реорганізацією державного органу роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентносте І лише, якщо він відмовляється від такого переведення, роботодавець звільняє такого державного службовця.

Тобто, виключними та вичерпними підставами звільнення з причин скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідації державного органу, реорганізації державного органу є, в тому числі, відмова від такого переведення.

Аналогічний висновок щодо застосування частини третьої статті 87 Закону №889-VIII (в останній редакції Закону від 23.02.2021 №1285-IX) висловлений Верховним Судом, зокрема, в постановах від 11.05.2023 у справі №380/9574/21, від 12.10.2023 у справі №380/10238/21, від 02.11.2023 у справі №380/9055/22 та інших.

При цьому Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення (постанови Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №807/3588/14, від 27.05.2020 у справі №813/1715/16 та інші.

Вказана правова позиція прослідковується також у більш пізніх рішеннях Верховного Суду, в яких наголошено, що правовідносини щодо звільнення між роботодавцем і працівником, зокрема у разі реорганізації підприємства, виникають не з дати початку реорганізації, а з дати попередження працівника про зміну в майбутньому його становища, тобто можливого звільнення (постанови від 16.02.2022 у справах №380/3389/20, №380/3435/20, №380/3654/20, №380/4357/20, від 07.07.2022 у справі №380/3754/20, від 28.07.2022 у справі №380/6958/20, від 17.07.2023 у справі №340/5566/20).

Судом встановлено, що попередженням від 13.01.2023№ 4573/14.3/31-23 Мін`юст попередив позивача про наступне звільнення із займаної посади та припинення державної служби відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з реорганізацією державного органу. Одночасно запропоновано посади державної служби згідно листа міжрегіонального управління від 10.01.2023 № 3/14- 152 (додаток до попередження про звільнення).

Листом від 14.02.2023 позивач відмовилась від запропонованих посад.

14.02.2023 позивач направила відповідачу лист про відмову від запропонованих посад у зв`язку з тим, що їй повинна була бути запропонована інша рівнозначна посада згідно нової структури та штатної чисельності, і лише, як виняток, нижча посада.

24.02.2023 на електронну адресу позивача надійшов лист від державного секретаря Мін`юсту про те, що станом на 13.01.2023 та 24.02.2023 рівнозначні вакантні посади державної служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, призначення на які здійснюється Державним секретарем Мін`юсту, відсутні. Запропоновано переведення на нижчі посади.

Листом від 24.02.2023 позивач повторно відмовилася від запропонованих посад у зв`язку з тим, що вказані посади є нерівнозначними її посаді.

28.02.2023 наказом Мін`юсту від 27.02.2023 № 168/к позивача звільнено з посади заступника начальника Західного міжрегіонального управління Мін`юсту у Волинській області Західного міжрегіонального управління Мін`юсту(м.Львів) відповідно до пункту 1 частини першої, абзацу третього частини третьої статті 87 Закону України Про державну службу у зв`язку з реорганізацією з припиненням державної служби. Оголошено наказ Мін`юсту наказом Західного міжрегіонального управління Мін`юсту (м.Львів) від 27.02.3023 № 7/К.

В свою чергу, 01.11.2022 призначені в нову структуру на посади заступників начальника новоутвореного Західного управління в порядку переведення заступники начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Мін`юсту.

10.11.2022 надійшли попередження про звільнення заступнику начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області, заступнику начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській, Чернівецькій областях.

08.11, 18.11.2022 надійшли попередження про звільнення заступнику начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській, Львівській області, заступнику начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальнику Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області.

02.12.2022 працівники Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) за територіальною юрисдикцією Волинської області попереджені про звільнення з посад та переведені в нову структуру протягом 20-29.12.2022.

30.12.2022 призначений в нову структуру на посаду заступника начальника новоутвореного Західного управління в порядку переведення заступник начальника Західного міжрегіонального управління Мін`юсту - начальник управлінь забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області.

13.01.2023 позивачу надіслано на електронну адресу попередження про звільнення з посади із пропозицією переведення на нижчі посади, у зв`язку з відсутністю рівнозначних вакантних посад.

Разом з тим, апеляційним судом під час розгляду справи достеменно з`ясовано, що згідно нової структури та штатної чисельності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції були наявні три рівнозначних посади заступників начальника міжрегіонального управління.

Таким чином, як не заперечується сторонами, відбулося скорочення чисельності керівного складу з 16 одиниць, в тому числі 12 заступників начальника управління до 5 одиниць, з них 3 заступника. Тобто 9 штатних одиниць заступників начальника управління було скорочено.

Як встановлено в ході розгляду справи, на момент попередження позивача про звільнення (13.01.2023) в зв`язку із реорганізацією Західного управління (м.Львів), всі рівнозначні посади в новому Західному управлінні не були вакантні, а тому позивачу було запропоновано нижчі посади державної служби, від яких позивач відмовилась, що мало наслідком її звільнення.

Судом встановлено, що вакантні посади заступників управлінь, які є рівнозначними посаді позивача, були запропоновані іншим посадовим особам ще до часу попередження позивача про звільнення 13.01.2023. Так всі особи, які зайняли вакантні посади державної категорії Б заступників начальника Західного управління, були попереджені про звільнення протягом листопада-грудня 2022 року, коли і були переведені на вакантні посади.

Наведені обставини відповідачами не заперечуються та підтверджуються матеріалами справи.

Під час розгляду справи, апеляційним судом встановлено, що суб`єкт призначення не проводив порівняльний аналіз заступників начальника управління та не встановлював, хто з них має переважне право на залишення на роботі, яке відповідно до статті 42 Кодексу законів про працю України надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних показниках - з урахуванням інших умов, визначених у частині другій цієї статті, зокрема, безперервного стажу роботи в установі.

Аналогічний правовий висновок щодо необхідності дослідження питання застосування статті 42 Кодексу законів про працю України викладено у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі № 360/48/23.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, позивач на момент її попередження про звільнення та ознайомлення з переліком вакантних посад в новоствореному Західному управлінні перебувала в очевидно гіршому становищі, ніж інші працівники, яким пропонувались вакантні посади заступників управлінь раніше і, які, скориставшись цією перевагою, зайняли запропоновані посади.

З мотивів вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 27.02.2023 № 168/к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області (м.Львів) є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнятий необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); упереджено, без дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; та непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Також скасуванню, як протиправний, підлягає наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 27.02.3023 № 7/К Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 27.02.2023 № 168/к Про звільнення, оскільки він є похідним від наказу Мін`юсту від 27.02.2023 № 168/к.

Враховуючи те, що звільнення позивача із займаної посади відбулося без законної на те підстави, до задоволення також підлягає позовна вимога про поновлення позивача на посаді заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Львів) та стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачами в апеляційних скаргах обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянтів та доводів, викладених у апеляційних скаргах, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у справі № 140/5290/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 19.12.2023 року