Справа № 580/10212/23
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Мельник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Черкаський апеляційний суд про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. щодо вжиття передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення у ВП НОМЕР_2;

- зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. або іншу особу до повноважень якої належить питання, провести повторну перевірку виконання рішення суду боржником та вирішити питання про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі у НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2023 у порушення ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404) державний виконавець не здійснив виконавчі дії на виконання судового рішення: не перевірив виконання рішення суду та не застосував штраф у подвійному розмірі, чим допустив протиправну бездіяльність.

15.11.2023 від ОСОБА_1 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. щодо несвоєчасного звернення до виконання постанови державного виконавця від 03 липня 2023 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 326.12 грн, постанови державного виконавця від 3 липня 2023 про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 26800 грн і постанови державного виконавця від 19 липня 2023 про накладення на боржника штрафу у сумі 5100 грн;

-визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. щодо не проведення повторної перевірки виконання рішення суду боржником та не накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі у ВП НОМЕР_2;

-зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. або іншу особу до повноважень якої належить проведення повторної перевірки виконання рішення суду Черкаським апеляційним судом (боржником ) та накладення штрафу у подвійному розмірі у ВП НОМЕР_2 на боржника.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. щодо не проведення повторної перевірки виконання рішення суду боржником у ВП НОМЕР_2.

Зобов`язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вельган О.В. (або іншу особу відповідно до повноважень) здійснити повторну перевірку виконання рішення суду Черкаським апеляційним судом (боржником ) та за результатом перевірки вирішити питання про накладення штрафу у подвійному розмірі на боржника у ВП НОМЕР_2.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, та прийняте нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Крім того, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є суддею у відставці згідно з рішенням ВРП від 15.02.2022 №121/0/15-22, особою з інвалідністю 2 групи (посвідчення № НОМЕР_1 ).

Судом першої інстанції встановлено, що стягувач ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою від 01.07.2023 (зареєстрована 03.07.2023 вх.4705) про примусове виконання виконавчого листа від 22.06.2023 №580/2450/22 щодо винагороди за 2021 рік (у межах ст. 383 КАС України до суду не звертався).

03.07.2023 відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду №580/2450/22 та винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 26800,00 грн (платіжна інструкція №2115) та 69 грн витрат виконавчого провадження (платіжна інструкція №2116), що направлені рекомендованою кореспонденцією.

Судом першої інстанції встановлено, що матеріали АСВП містять відомості про дії вчинені державним виконавцем у ВП № НОМЕР_2: на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду від 22.06.2023 №580/2450/22 про зобов`язання Черкаського апеляційного суду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01 січня 2021 року до 31 грудня 2021 року відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2270,00 грн з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

18.07.2023 Черкаський апеляційний суд повідомив виконавця про звернення 17.07.2023 до ДСА України.

19.07.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) складений акт про невиконання рішення суду у справі №580/2450/22 боржником - Черкаським апеляційним судом та винесено постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду в сумі 5100,00 грн, зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджений боржник про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

04.09.2023 №07-23/71/2023 листом Черкаський апеляційний суд повідомив виконавця з наданням доказів - розрахунку нарахування суддівської винагороди за період 2021 у сумі 184783.65 грн

13.09.2023 №580/2450/22/19958/23 листом Черкаський окружний адміністративний суд (суддя Паламар П.Г.) повідомив Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про розгляд заяв у порядку ст.378 КАС України після повернення Верховним Судом справи №580/2450/22 до суду першої інстанції.

Водночас, позивач зазначає, що відповідачем порушено ст.63, 75 Закону № 1404 під час забезпечення примусового виконання виконавчого листа від 22.06.2023 №580/2450/22 у зв`язку із відкритим виконавчим провадженням № НОМЕР_2 без належної (неповної/часткової) перевірки стану виконання судового рішення боржником в установлені строки за встановленої відповідальності за перше і повторне невиконання рішення у вигляді штрафу. Державним виконавцем не здійснені виконавчі дії скеровані на забезпечення виконання судового рішення: не перевірено факт виконання та не застосований штраф у подвійному розмірі.

Позивач вважає, що особа, на користь якої ухвалене рішення суду, не повинна ініціювати виконавчі процедури. Відповідно до висновків Верховного Суду у справі №501/1397/17 ЄДРСР 88628016 належним відповідачем є Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) та структурний підрозділ.

Крім того, позивач зазначає, що лист скерований начальником Відділу до боржника не відповідає листу доданого до відзиву, оскільки немає доказів способу направлення та реквізитів документів. Також, позивач зазначає, що про очевидну неправомірну бездіяльність відповідача свідчить направлення постанови про застосування штрафу лише після отримання запиту.

Боржник звертався до виконавця листами від 18.07.2023, 04.09.2023 з обґрунтуванням про відсутність коштів без доказів підтвердження та з проханням про звернення до суду із заявою про встановлення способу та порядку виконання рішення суду, що суперечить висновкам ВПВС у справі №910/23967/16 та не підтверджує факт ефективного виконання судового рішення за бюджетною програмою 0501150. Факт виконання боржником постанови підтверджує безпідставне невиконання судового рішення. ВП НОМЕР_2 триває.

Позивач зазначає, що під час виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2023 у порушення ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не здійснив виконавчі дії на виконання судового рішення: не перевірив виконання рішення суду та не застосував штраф у подвійному розмірі, чим допустив протиправну бездіяльність.

Вважаючи протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, необґрунтовано, оскільки, рішення суду у справі № 580/2450/22 щодо наданого розрахунку суми 184783,65 грн суддівської винагороди за 2021 рік залишається невиконаним у повній мірі, що суперечить основним завданням виконавчого провадження та завданням адміністративного судочинства.

Водночас, суд першої інстанції зазначив, що у частині вимоги про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі у ВП НОМЕР_2 належить відмовити як передчасній, оскільки повторна перевірка не здійснена, її результати не оформлені, висновки невідомі, стан обліку нарахованої і невиплаченої суми позивачеві на виконання судового рішення не перевірений державним виконавцем та у відповідному акті не зафіксований.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У зв`язку із обов`язковістю судового рішення (ст.129, 129-1 Конституції України, ст.14 КАС України) примусове виконання рішень судів покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» належать примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів. Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону № 1404).

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, що встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що належать виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст. 26 Закону перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з наказом від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 489/20802 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» вимога виконавця є письмовим документом, що складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, всупереч вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Вельган О.В. не вчинені дії, чим допущена протиправна бездіяльність щодо не здійснення не пізніше наступного робочого дня після закінчення десятиденного строку з дня винесення постанови від 19.07.2023 про застосування штрафу у сумі 5100 грн (сплачений згідно з платіжною інструкцією №2424) перевірку стану виконання рішення суду Черкаським апеляційним судом за наявного у матеріалах ВП НОМЕР_2 додатку на 3 аркушах до листа від 04.09.2023.

Відповідно до положень частини другої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402) суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим законом, і складається з посадового окладу і доплат: 1) вислуга років; 2) за перебування на адміністративній посаді в суді (голова або заступник голови суду); 3) науковий ступінь; 4) робота, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до наказу МФУ від 14.01.2011 № 11 «Про бюджетну класифікацію» з метою забезпечення реалізації статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і відповідно до статті 10 Бюджетного кодексу України та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375, доповнено Економічну класифікацію видатків бюджету: 2113 - суддівська винагорода (наказ МФУ від 15.10.2020 №615 набирає чинності з 01 січня 2021 року).

Відповідно до п.2.5.3 наказу МФУ від 12.03.2012 № 333 «Про затвердження Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету та Інструкції щодо застосування класифікації кредитування бюджету» згідно з п. 24 (виплати, що здійснюються на виконання судових рішень за позовами суддів на їх користь згідно із законодавством) та п.28 (доповнений наказом Міністерства фінансів № 400 від 30.11.2022) код 2730 «інші виплати населенню» (про який йдеться у листі боржника від 17.07.2023 №67-22/15/2023, 18.07.2023 №07-23/60/2023) не тотожний коду 2113 (п. 2.1.1.3), що включає: 1) суддівська винагорода (винагорода судді Конституційного Суду України) за встановленими посадовими окладами; надбавка за вислугу років; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді, доплата за науковий ступінь, доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці; 2) допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу під час надання щорічної відпустки; 3) вихідна допомога у разі виходу у відставку, а також згідно з п.2.1.2 - не тотожний коду 2120 «нарахування на оплату праці»: за цим кодом здійснюється нарахування бюджетними установами (організаціями) на фонд оплати праці, а саме: сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахованого відповідно до законодавства.

Колегія суддів звертає увагу, що нарахування і виплата нарахованої суми не є тотожними у механізмі забезпечення виконання зобов`язальної частини судового рішення, виходячи з обчислення базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2021 року складає 2270 грн з урахуванням раніше виплачених сум і утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Верховний Суд у справі №461/5775/16-а зазначив: пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, що безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Відповідно до п.6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 виконавчі документи пред`являються до виконання у строки, встановлені Законом№1404, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців (ст.12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Колегія суддів звертає увагу, що накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

Накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо відсутні докази підтвердження факту реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів для виконання.

Бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС є триваючим правопорушенням. Триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №826/14580/16.

Водночас, відповідач не довів належними і допустимими доказами вжиття заходів із здійсненням перевірок нарахування та обліку нарахованої для виплати суми боржником під час примусового виконання виконавчого листа №580/2450/22, виданого Черкаським окружним адміністративним судом 22.06.2023 щодо нарахування за 2021 рік, чим допустив протиправну бездіяльність.

У постанові від 19.07.2023 про накладення штрафу у сумі 5100 грн у ВП НОМЕР_2 йдеться про отриману інформацію від боржника про неможливість виконати рішення суду в повному обсязі через відсутність видатків за кодом 2730 у кошторисі Черкаського апеляційного суду, проте не зазначається як облікована нарахована сума 184783,65 грн, у якій сумі нарахований ЄСВ та які суми утримано/належить сплати до бюджетів.

Таким чином, накладення штрафу у такому випадку за встановлених обставин і оцінених поважних причин не захищає право стягувача у виконавчому провадженні.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, 21.02.2018 у справі №814/2655/14, 10.09.2019 у справі №0840/3476/18.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, рішення суду у справі №580/2450/22 (виконавчий лист від 22.06.2023) станом на час звернення позивача до суду і на час ухвалення рішення у цій справі залишається невиконаним у частині перевірки виконавцем нарахування за 2021 рік суми 184783,65 грн суддівської винагороди та її відображення у бухгалтерському обліку для виплати позивачеві з урахуванням повідомлення Черкаського апеляційного суду (лист з додатками від 04.09.2023 №07-23/71/2023).

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянти не надали до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 19» грудня 2023 року.