Справа № 260/1084/19
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/1084/19 пров. № А/857/21180/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Фонду державного майна України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року та на додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 260/1084/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про визнання незаконним та скасування наказу,-

суддя в 1-й інстанції Гаврилко С.Є.,

час ухвалення рішення 20.08.2023 року, 17.10.2023 року

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 02.10.2023 року, не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

29 липня 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулася з позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, яким просила: "1. Визнати незаконним та скасувати наказ Фонду державного майна України від 26 червня 2019 року № 260-р "Про звільнення ОСОБА_1 "; 2. Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державна майна України по Закарпатській області з 27 червня 2019 року; 3. Стягнути з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 червня 2019 року по день ухвалення судового рішення".

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року скасовано і направлено справу на новий розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 червня 2019 року позивача було звільнено з посади першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області. Підставою звільнення було попередження про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією. Позивач вказує, що у повідомленні про звільнення їй було запропоновано лише одну вакантну посаду - заступника начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях. В подальшому, листом від 18 червня 2019 року № 10-09-11285 відповідач запропонував позивачеві 10 інших посад, які на думку позивача, не відповідають її досвіду роботи та рівню кваліфікації. Позивач вказує, що в системі органів Фонду державного майна України працювала з 1994 року та їй присвоєно 5 ранг державного службовця категорії "Б", заохочувалася почесними грамотами та подяками. Позивач наголошує, що були наявні інші вакантні посади, які відповідач був зобов`язаний їй запропонувати, зокрема посада заступника начальника РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області. З огляду на викладене позивач вважає її звільнення з роботи протиправним, а тому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 260/1084/19 стягнуто з Фонду державного майна України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що у зв`язку з реорганізацією регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області шляхом злиття трьох регіональних відділень - Регіонального відділення ФДМУ по Закарпатській області, Регіонального відділення ФДМУ по Волинській області, Регіонального відділення ФДМУ по Львівській області та створення на їх базі нового Регіонального відділення Фонду, ОСОБА_1 запропоновано посаду заступника начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

Апелянт вказує, що ОСОБА_1 було запропоновано посаду відповідно до її кваліфікації та категорії «Б».

Посада заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській обласні, на яку посилається позивач, запропонована була ОСОБА_2 .

Разом з тим, посада яку обіймала позивач відноситься до 4 групи оплати праці, а посада яку запропонували ОСОБА_2 до 5 групи оплати праці згідно зі ст. 51 ЗУ «Про державну службу» з урахуванням постанови КМУ від 18.01.2017 року № 15.

На момент вручення працівникові попередження про наступне вивільнення, роботодавцем вже враховано вимоги ч. 1 ст. 42 КЗпП України.

Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року та додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 260/1084/19 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та заяви про ухвалення додаткового рішення.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача та представника відповідача та третьої особи, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на них, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги в справі, суд першої інстанції виходив з того, що роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Виходячи з аналізу листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях можна суд першої інстанції прийшов до висновку, що станом на дату попередження позивачки про наступне вивільнення, тобто 18 квітня 2019 року, посада заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях - начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області була вакантною, а відтак така посада могла бути запропонована й позивачеві.

Таким чином обов`язок відповідача, передбаченого статтею 492 частиною 3 КЗпП України, щодо пропонування працівнику всіх вакантних посад, які були наявними на момент попередження про звільнення та з`явилися протягом періоду з дня попередження до дня звільнення, а також існували безпосередньо на день звільнення, які працівник може обіймати відповідно до свої кваліфікації, не був виконаний по відношенню до позивача.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебувала на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області.

Наказом Фонду від 06.03.2019 № 232 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України» Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області реорганізовано шляхом злиття з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Волинській області та утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

Відомості про початок припинення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області внесені 13.03.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, громадських формувань з зазначенням - в стані припинення.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області від 14.03.2019 № 00079 затверджено План заходів, пов`язаних з реорганізацією Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області.

Відповідно до п. 4 Плану заходів передбачено - «Попередження персонально (під особистий підпис) працівників регіонального відділення про можливе наступне вивільнення».

Пункт 13 Плану заходів визначає, звільнення працівників регіонального відділення, в порядку переведення, до утвореного регіонального відділення. У разі відмови від працевлаштування до утвореного регіонального відділення, працівники Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області підлягають звільненню (п.14 Плану заходів).

Посада першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області відповідно до наказу Фонду від 06.03.2019 № 232 підлягала скороченню.

Так, згідно листа Фонду державного майна України від 18.04.2019 року №10-09-7666 зазначено, що у зв`язку з утворенням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях шляхом злиття Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області - Фонд державного майна України просить ознайомити з попередженням про наступне вивільнення працівників зазначених регіональних відділень, які займають посади начальників регіональних відділень, а також перших заступників та заступників начальників цих регіональних відділень (а.с. 90, Т.1).

У зв`язку з реорганізацією Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області позивача 18.04.2019 року було попереджено про наступне вивільнення та одночасно запропоновано вакантну посаду заступника начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області - начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами.

Позивач не надала згоди на зайняття запропонованої їй вакантної посади заступника начальника Управління забезпечення реалізації повноважень у Закарпатській області - начальника відділу приватизації, управління державним майном та корпоративними правами.

03.06.2019 року №10-09-10300 ФДМ України повторно направив на адресу Регіональних відділень лист де зазначалось, що у разі прийняття працівниками, які підпадають під звільнення, рішення про призначення на запропоновані посади направити на адресу Фонду попередження про наступне вивільнення з відміткою про згоду та відповідні заяви; у разі відмови працівників від запропонованих посад надати не пізніше ніж за 5 днів до дати, що не перевищує двох місяців з моменту вручення попередження про наступне вивільнення, на адресу Фонду перелік всіх вакантних посад, наявних у Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, що не запропоновані іншим працівникам.

Така відповідь була надана регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях листом від 13.06.2019 №01-05-00592 разом із списком вакантних посад, наявних у регіональному відділенні, що не запропоновані іншим працівникам.

Листом від 18.06.2019 № 10-09-11285 Фонд державного майна України направив позивачеві перелік вакантних посад, незапропонованих іншим працівникам, наявних у Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

Листом від 26.06.2019 № 01-09-01402 Голова комісії з реорганізації Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області надіслала на адресу Фонду державного майна України повідомлення позивача від 26.06.2019, згідно якого позивач вказує, що не погоджується на призначення на жодну із запропонованих їй у листі від 18.06.2019 року за №10-09-11285 посад (а.с. 45-47, Т.1).

Наказом Фонду державного майна України від 27.06.2019 №260-р позивача було звільнено з посади першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області (а.с. 48, Т.1).

Підставою звільнення позивача слугувало попередження про наступне вивільнення, у зв`язку з реорганізацією державного органу - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася із даним позовом до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальним законодавчим актом, який регулює принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби є Закон №889-VIII «Про державну службу».

Відповідно до ст. 1 цього закону, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; управління персоналом державних органів; реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України №889-VIII, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Як встановлено ст. 7 цього Закону державний службовець має право на:

1) повагу до своєї особистості, честі та гідності, справедливе і шанобливе ставлення з боку керівників, колег та інших осіб;

2) чітке визначення посадових обов`язків;

3) належні для роботи умови служби та їх матеріально-технічне забезпечення;

4) оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення);

5) відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону;

6) професійне навчання, зокрема за державні кошти, відповідно до потреб державного органу;

7) просування по службі з урахуванням професійної компетентності та сумлінного виконання своїх посадових обов`язків;

8) участь у професійних спілках з метою захисту своїх прав та інтересів;

9) участь у діяльності об`єднань громадян, крім політичних партій у випадках, передбачених цим Законом;

10) оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності;

11) захист від незаконного переслідування з боку державних органів та їх посадових осіб у разі повідомлення про факти порушення вимог цього Закону;

12) отримання від державних органів, підприємств, установ та організацій, органів місцевого самоврядування необхідної інформації з питань, що належать до його повноважень, у випадках, встановлених законом;

13) безперешкодне ознайомлення з документами про проходження ним державної служби, у тому числі висновками щодо результатів оцінювання його службової діяльності;

14) проведення службового розслідування за його вимогою з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач звернувся до Фонду державного майна України із позовною заявою, в якій просить визнати незаконним та скасувати наказ Фонду державного майна України від 26 червня 2019 року № 260-р "Про звільнення ОСОБА_1 , поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державна майна України по Закарпатській області з 27 червня 2019 року та стягнути з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 червня 2019 року по день ухвалення судового рішення.

В свою чергу, апеляційний суд звертає увагу на те, що Фонд державного майна України в спірних правовідносинах є суб`єктом призначення та не є роботодавцем позивача в розумінні закону.

Разом з тим, позивач просить поновити на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з Фонду державного майна України, при цьому, як встановлено судом, позивач отримувала заробітну плату у Регіональному відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області.

Частиною 3 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції (частина 7 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами частини 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки можливість заміни неналежного відповідача передбачена наведеними приписами процесуального законом.

Визначення відповідачів, предмета й підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції хоча й захистив порушене право позивача, дійшов помилкового висновку щодо необхідності стягнення коштів за рахунок бюджетних асигнувань Фонду державного майна України.

Враховуючи принцип офіційного з`ясування обставин справи, суд першої інстанції може самостійно залучити співвідповідача (частина третя статті 48 КАС України) чи залучити другого відповідача (частина четверта статті 48 КАС України), якщо для цього є підстави. Проте в такій площині суд першої інстанції спірні правовідносини не розглядав.

Разом із тим за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача, оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволенні.

На підставі статті 139 КАС України не підлягають до задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачами в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову та ухвалення додаткового рішення щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу. Відтак, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову і заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись ст. 243, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фонду державного майна України задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року та додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 260/1084/19 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог та вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 19.12.2023 року