Справа № 336/11019/23
Суддя: Савеленко О. А.
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/336/122/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Савеленко О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.10.2023 йому стало відомо, що у Центральному ВДВС у м. Запоріжжя відносно нього відкрито два виконавчих провадження: №72931458 та №72931337 від 03.10.2023 з примусового виконання постанов у справі про адміністративне правопорушення зафіксовані в автоматичному режимі серії АА №00011751 від 17.07.2023 та АА №00011143 від 13.07.2023. 04.10.2023 він направив письмовий запит №314 від 04.10.2023 до Державної служби України з безпеки на транспорті, у якому просив надати йому належним чином завірені копії зазначених постанов з метою їх подальшого оскарження в судовому порядку, так як він не отримував такі постанови засобами поштового зв`язку. 11.10.2023 отримав відповідь від Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій посадові особи підтвердили, що конверт з постановами не було йому вручено та він повернувся за зворотною адресою. Постанова АА №00011751 від 17.07.2023 набрала законної сили 25.08.2023, однак про її існування він дізнався 03.10.2023 після того, як було відкрито виконавче провадження. Фактично спірну постанову він отримав 11.10.2023, у зв`язку з чим вважає, що він має право на поновлення процесуальних строків. Згідно з постановою, належний йому транспортний засіб марки DAF FT XF 105 460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 20.06.2023 о 10 годині 32 хвилини на а/д Н-11 км 76+702, Дніпропетровська область допустив рух із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України, а саме перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,525 % (2,21 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон за що передбачена відповідальність ч.2 ст. 132-1 КУпАП. Відповідно до постанови АА №00011751 від 17.07.2023 на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 грн. Вважає дане рішення суб`єкта владних повноважень незаконним та таким, що було прийняте із недотриманням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, виходячи із наступного. Відповідач неправомірно застосував норму матеріального права, яка передбачає відповідальність, встановлену частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на те, що дана норма права передбачає відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно - вагових норм під час руху великогабаритним і великоваговим транспортним засобом автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами від 5% до 10 % включно. Проте, у даному випадку позивач вважає, що його транспортний засіб під час перевезення вантажу 20.06.2023 не порушував вагові норми, визначені у п. 22.5 Правил дорожнього руху. 29.06.2021 були внесені зміни в Кодекс України про адміністративні правопорушення на підставі Закону №1582-IX, відповідно до яких, статтю 132-1 було доповнено частинами 2 та 3. Посилаючись на даний закон, вважає, що в його діях відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, так як вагові показники під час перевезення вантажів були в межах норми, а відтак умисел (необережність) відсутні, оскільки позивач завідомо знав, що вагові показники в мажах норми визначеної п.22.5 ПДР України. Відповідачем під час винесення спірної постанови АА №00011751 від 17.07.2023 не було враховано, що транспортний засіб за своєю категорією є двовісним автомобілем (тягачем) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метрів. Вимоги щодо дотримання вагових параметрів такого типу транспортних засобів, які визначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху України не були враховані відповідачем (загальна нормативно допустима маса 42 т). Відповідач здійснив розрахунок перевищення вагових параметрів як для звичайного причепу (загальна нормативно допустима маса 40 т). Крім того, спірна постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженому постановою КМУ №1174 від 27.12.2019 та Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі №512 від 27.09.2021. Перевезення вантажу здійснювалося транспортним засобом DAF FT XF 105 460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із причепом марки KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Згідно із спірною постановою загальна вага транспортного засобу під час автоматичної фіксації становила 42 210 кг (з урахуванням похибки). Позивач погоджується і не ставить під сумнів достовірність виявленого показника, однак не погоджується із тим, що відповідачем не було враховано категорію та тип транспортного засобу та причепу, що призвело до невірних обрахувань гранично допустимих показників вагових параметрів, визначених п.22.5 ПДР України. Звертає увагу суду, що відповідачем було неправомірно обраховано нормативно допустиме навантаження для даної категорії транспортного засобу та причепу. А саме, згідно із мотивувальною частиною спірної постанови, в якій зазначено, що відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у п.22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,525 % (2,21 т) при дозволеній фактичній масі 40 т. Тобто відповідач визначив, що нормативно допустиме навантаження для даної категорії транспортного засобу складає саме 40 т, а не 42 т, як зазначено у п.22.5 ПДР України. 09.02.2022 були внесені зміни до пункту 22.5 Правил дорожнього руху України. Позивач вважає, що належний йому транспортний засіб разом із причепом відповідають визначенням, які зазначені у новій редакції п.22.5 Правил дорожнього руху України, виходячи із наступного. Вантаж, який перевозився, був не у контейнері, а у змінному кузові. Перевезення вантажу здійснювалося не у контейнері, а у змінному кузові, що цілком і повністю відповідає вимогам п.22.5 Правил дорожнього руху України. Транспортний засіб DAF FT XF 105 460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є спеціалізований вантажний сідловий тягач, який має дві осі. Причіп KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є спеціалізованим напівпричепом, платформа якого переобладнана для перевезення контейнерів сипких вантажів (зернових культур). При цьому даний напівпричіп є змінний і його загальна довжина становить 1015 см, тобто не перевищує максимально допустиму довжину 13, 716 м. Тож, зазначений транспортний засіб разом із причепом в повній мірі відповідають вимогам нової редакції пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, а відтак вимоги щодо дотримання вагових параметрів даного типу транспортного засобу повинні обраховуватися у відповідності до даного пункту ПДР України, а саме загальна нормативно допустима вага - 42 т, а не 40 т як порахував відповідач. Крім того, оскаржувана постанова не відповідаєвимогам ст. 283 КУпАП та Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі затвердженою постановою КМУ №1174 від 27.12.2019, оскільки у постанові взагалі відсутні відомості про причіп його технічні характеристики, що в даному випадку унеможливлює здійснити коректну калькуляцію щодо визначення гранично допустимого ступеню навантаження. Відомості про причеп та його технічні характеристики є ключовими и повинні обов`язково відображуватися у спірній постанові, оскільки саме від модифікації причепу залежить градація навантаження в розумінні п.22.5 ПДР України.

За таких обставин, просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, провадження по справі закрити, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді від 06.11.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу надано строк для надання відзиву.

В порядку ст.162 КАС України представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому він просить залишити позо без розгляду чи в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідачем 17.07.2023 складено постанову серії АА № 00011751, згідно з якою 20.06.2023 о 10 годині 32 хвилини, за адресою Н-11, км 76+702, Дніпропетровська область, автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб DAF FT XF 105 460, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених в п.22.5 Правил дорожнього руху України, перевищення загальної маси транспортного засобу на 5.525% (2.21 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.132-1 КУпАП. За вказаних обставин постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500 грн. З доводами позивача щодо строків звернення до суду не погоджується. Позовна заява датована 11.10.2023 та подана позивачем до суду 19.10.2023, при тому, що оскаржувана постанова була винесена 17.07.2023 та в той же день, саме 17.07.2023 була скерована рекомендованим листом з повідомленням на поштову адресу ОСОБА_1 , яка внесена до державних реєстрів. Однак, даний лист повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про неналежне відношення до поштової кореспонденції за адресою, внесеною до офіційних державних реєстрів. Укртрансбезпекою виконано всі законодавчо встановлені дії щодо направлення на адресу ОСОБА_1 постанови за адресою, яка внесена до державних реєстрів, однак позивачем не здійснено відповідних дій щодо її отримання Відтак, позивачем ініційовано звернення до суду після спливу трьох місяців з моменту винесення оскаржуваної постанови, шо свідчить про ухилення від дотримання процесуального обов`язку. Враховуючи вищевикладені обставини, вважає, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду. З позовними вимогами відповідач не погоджується, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю. Як наслідок, відповідач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та може накладати адміністративні стягнення. Перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великоваговим транспортним засобом позивача підтверджується загальними результатами зважування, які у випадку, якщо вони не перевищують нормативні вагові параметри, не підлягають зазначенню у постанові. Таке перевищення нормативних параметрів визначених п.22.5 ПДР України було встановлено із врахуванням вимірів та із урахуванням похибки вагових та габаритних параметрів зазначеного вище транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортного засобу на ділянці автомобільної дороги. Посилання позивача на відсутність факту вчинення адміністративного правопорушення, відсутність інформації у постанові та доказів на підтвердження цього є необґрунтованими та на їх спростування посилається на методику розрахунку відсоткового перевищення фактичної загальної маси транспортного засобу, яка застосовується Укртрансбезпекою при притягненні осіб до адміністративної відповідальності, шо полягає в наступному із посиланням на п.22.5 ПДР України. Перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу, визначених пунктом 22.5 ПДР України, було встановлено із врахуванням допустимої похибки вагового комплексу, як передбачено ДСТУ OIML R 134-1:2010. Відсоткове та натуральне значення перевищення максимально допустимої маси транспортних засобів отримується з врахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу, яка складає до 10% щодо визначення загальної маси транспортного засобу. Так, відповідно до оскаржуваної постанови застосовано відповідну формулу розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. Так, згідно інформаційної карти габаритно-вагового контролю за постановою серії АА № 00011751 від 17.07.2023, загальна маса транспортного засобу склала 46900 кг, тобто з перевищенням нормативних параметрів навантаження (з урахуванням похибки пристрою) на 5.525% (2.21 тон). Крім того, відповідач не погоджується з твердженнями позивача про те, що важливим фактом для вирішення справи є перевезення вантажу у змінному кузові. Посилаючись на п.22.5 ПДР України, зазначає, що участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 ПДР України, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративна відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм. Відповідно до постанови серії АА № 00011751 від 17.07.2023, кількість вісей транспортного засобу DAF FT XF 105 460, реєстраційний номер НОМЕР_1 - 5 шт., загальна маса - 46900 кг. Зазначене також підтверджується інформаційною карткою габаритно-вагового контролю до постанови серії АА № 00011751 від 17.07.2023. Позивач не заперечує у позовній заяві, що вказаний в постанові транспортний засіб складався з двовісного сідлового тягача DAF FT XF 105 460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та трьохвісного спеціалізованого напівпричепу марки KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_2 . З фотофіксації руху транспортного засобу вбачається, що вказаний у постанові сідельний тягач з напівпричепом перевозив предмет з ознаками контейнеру, до конструкцій якого внесено зміни, а саме додано тентований верх. Вищевказаний напівпричіп не є контейнером в розумінні наказу № 363, яким затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, оскільки він не має жорсткого даху, як складкової частини жорсткого каркасу контейнеру із відповідним маркуванням та не має пломбування. На платформу для перевезення контейнерів установлено кузов із переобладнаного контейнеру (зрізано його верхню частину) з метою збільшення ваги перевезення вантажу, даний кузов не є змінним кузовом відповідно до вимог чинного законодавства. Така зміна функціонального призначення контейнеровоза не надає позивачу можливості збільшити норматив навантаження транспортного засобу. Таким чином, позивачем до позовної заяви не долучено належних та допустимих доказів на підтвердження того, шо під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, який належить позивачу, здійснювалися безпечні вантажні перевезення в контейнері. Відтак перевезення позивачем вантажу не є контейнерним перевезенням в розумінні положень чинного законодавства. Позивачем не додано жодних доказів на підтвердження того, що вантажне перевезення здійснювалось ним саме змінним кузовом, ідентифікації такого кузова, доказів щодо його придбання або використання. Відсутні сертифікати змінного кузова. Відомості щодо переобладнання вказаного напівпричепу для перевезення змінного кузова в особливих відмітках зазначеного свідоцтва не зазначені. Із фотознімків, зроблених в момент вчинення позивачем адміністративного правопорушення, вбачається, шо транспортний засіб, який проходить рамку автоматичного пункту габаритно-вагового контролю не має фітингів, а також маркування, які передбачені Міжнародними договорами та Наказом N 363. Щодо змісту постанови, зазначає, що конкретний обсяг внесених інформаційних даних залежить від індивідуальних порушень та має включати їх достатню кількість для ідентифікації суб`єктного та об`єктного складу. Щодо відсутності у постанові відомостей про причеп та його технічні характеристики, зазначає, що дана інформація не є обов`язковою для встановлення складу адміністративного правопорушення та зазначається за можливості її встановлення. Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174. Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно телекомунікаційної системи у вигляді метаданих. Таким чином, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою, зокрема на автомобільному транспорті може здійснюватися, зокрема шляхом встановлення на автомобільних дорогах автоматичних пунктів - комплексу технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі, зокрема вимірювати загальну масу транспортного засобу; визначати кількості осей транспортного засобу; вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу тощо.

Вивчивши обставини справи, враховуючи доводи сторін, дослідивши наявні у справі докази в сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається зі змісту постанови серії АА № 00011751 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, складеної відносно ОСОБА_1 , 20.06.2023 о 10 год.32 хв., за адресою: Н-11, км 76+702, Дніпропетровська область відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, визначених п.22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5.525% ) (2.21 т) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 т. Фіксування правопорушення здійснювалось за допомогою автоматичного приладу WAGA-WIM35. Фактичні зафіксовані параметри ТЗ: кількість вісей 5 шт, спарені колеса 2 вісь, відстань між вісями 1-2: 3810 мм, 2-з: 4400мм, 3-4: 1300 мм, 4-5: 1310 мм, навантаження на вісь 1-7950 кг, 2-11700 кг, 3-9250 кг, 4-8900 кг, 5-9100 кг, загальна маса 46900 кг, висота 4,034 м, ширина 2.55 м, довжина 12.266 м.

Згідно з інформацією про ТЗ з сервісу перевірки адміністративних правопорушень за постановою АА № 00011751, перевантаження загальної маси ТЗ на 5.525% (2.21 т).

04.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті із запитом про отримання копій постанов про адміністративні правопорушення.

03.10.2023 відносно ОСОБА_1 відкриті ВП № 72931337 та ВП № 72931458, у якому стягувачем виступає Державна служба України з безпеки на транспорті.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіль марки DAF FT XF 105 460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 .. У спеціальних відмітках зазначено, що вказаний транспортний засіб є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , транспортний засіб KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є спеціалізованим напівпричіпом н/пр. платформа переоб. В 2022 р. для перевезення контейнерів сипких вантажів (зернових культур).

До матеріалів справи долучений сертифікат відповідності кузовів для вантажних автомобілів терміном дії з 02.02.2023 по 01.02.2024, технічні документи на контейнер К60 з пристроєм для само вивантаження (заводський номер 15, зовнішні розміри: ширина 25, довжина 1015, висота 258, об`єм контейнера 66, маса тари 3100.

Щодо автоматичного приладу WAGA-WIM35 надано сертифікат відповідності, дійсний до 26.12.2023, сертифікат перевірки типу.

Судом оглянуто долучені до відзиву фотознімок з місця правопорушення, та інформаційну картку ГВК, у якій додаткова інформація зазначена англійською мовою без перекладу.

Щодо доводів відповідача про залишення даного позову без розгляду у зв`язку із пропущенням процесуальних строків, суд зазначає, що згідно наданих позивачем письмових доказів, позивачу стало відомо про існування даної постанови 03.10.2023, до суду з позовною заявою останній звернувся 11.10.2023, про що свідчить дата на поштовому конверті. У зв`язку з вищевикладеним суд вважає за необхідне поновити позивачу строк для оскарження даної постанови.

Як випливає із змісту ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а в силу ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі "Лутц проти Німеччини", "Отцюрк проти Німеччини", "Девеєр проти Бельгії", "Адольф проти Австрії" та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 72 ч.2 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 № 3353 (далі Закон № 3353), встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Статтею 14 Закону «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до п.п.2 п.5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174.

Відповідно до п.п. 2, 16 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174, посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; мета даних, сформованих автоматичним пунктом.

Згідно з п. 11 Порядку №1174 автоматичними пунктами фіксуються правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 8 Порядку №1174 вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 № 163.

Згідно з п.12 Порядку №1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційної телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційної телекомунікаційної системи у вигляді метаданих (п. 14 Порядку № 1174).

Згідно з п. 15 Порядку №1174 метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Приписи ч. 2 ст. 132-1 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами

Таким чином, вказаними положеннями ПДР визначено максимальні допустимі значення маси транспортних засобів з навантаженням, які допускаються до руху по автомобільним дорогам, зокрема, заборонено рух двовісного автомобіля (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра транспортних засобів фактичною масою понад 42/24 т.

Сторони не заперечують, що вказаний в постанові транспортний засіб складався з двовісного сідлового тягача DAF FT XF 105 460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та трьохвісного спеціалізованого напівпричепу марки KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , вбачається, що автомобіль марки DAF FT XF 105 460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є спеціалізованим вантажним сідловим тягачем.

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , вбачається, що транспортний засіб KOEGEL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є спеціалізованим напівпричіпом н/пр. платформа переоб. В 2022 р. для перевезення контейнерів сипких вантажів (зернових культур).

Посилання відповідача на зміну позивачем функціонального призначення контейнеровоза під час розгляду справу не знайшли свого документального підтвердження.

Контейнеровоз - це тягач з причепом, на якому перевозиться зйомний контейнер чи змінний кузов.

Тобто суть типу «контейнеровоз» означає наявність на автомобілі зйомного контейнера чи змінного кузова. Цей контейнер чи змінний кузов у пункті завантаження чи розвантаження може зніматись. Тип даних транспортних засобів вказано у свідоцтвах про реєстрацію.

Отже, дані напівпричепи є спеціалізованими трьох вісними контейнеровозами з двох вісними тягачами, до яких пунктом 22.5 ПДР передбачено вагову норму 42 тонни.

Тобто, при завантаженні автомобіля, для подальшого транспортування вантажу, позивачем враховувалися максимально допустимі характеристики транспортного засобу щодо його фактичної повної маси визначені в свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів.

Отже, відповідачем не було враховано тип транспортних засобів та неправомірно, при визначення перевищення навантаження, було прийнято до уваги визначенні ПДР максимальні навантаження, які встановлено для транспортних засобів, а не для транспортних засобів за типом контейнеровоз.

Таким чином, зроблений відповідачем розрахунок перевищення фактичної маси у спірному випадку є необґрунтованим, що є підставою для висновку і про неправомірність спірної постанови, оскільки її прийнято на підставі необґрунтованих розрахунків.

Аналогічні висновки в подібних правовідносинах, щодо застосування пункту 22.5 Правил дорожнього руху, викладено у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі № 405/7674/21.

З викладеного слідує, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій, одним із принципів застосування адміністративних стягнень є покладення обов`язку забезпечення доказів на адміністративний орган влади (принцип 7).

Таким чином, постанова серії АА №00011751 від 17.07.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення є протиправною та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.ст. 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст.ст. 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2023 року становить 2684 грн. Тож за подання до суду даного позову має бути сплачено судовий збір - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536,80 грн.

Таким чином, в зв`язку з задоволенням позовних вимог понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 536,80 грн підлягають до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 9, 72, 73, 75, 77, 143, 241, 242, 244, 246, 286 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови.

Позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову серії АА №00011751 від 17.07.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, винесену старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Савченко Владиславом Олеговичем, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП за порушення вимог п.22.5 Правил дорожнього руху та накладення штрафу в розмірі 8500 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 132-1 КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.А. Савеленко

15.12.23