Справа № 140/21029/23
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року ЛуцькСправа № 140/21029/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач1, ГУ ПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач2, ГУ ПФУ у Вінницькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, відповідно до якого просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії по віку №23 від 25.04.2023, прийняте ГУ ПФУ у Вінницькій області;

2) визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії по віку №23 від 12.05.2023, прийняте ГУ ПФУ у Одеській області;

3) зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до страхового та пільгового стажу період роботи з 03.09.1984 по 29.12.1984 у шахті імені ХХУ з`їзду КПРС Західного-Українського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля» (в подальшому ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля»);

4) зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити та виплачувати пенсію по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (від 09.07.2003 № 1058-IV) з 18 квітня 2023 року (дати звернення).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Проте, 25.04.2023 ГУ ПФУ у Вінницькій області прийняло рішення №23 про відмову в призначенні пенсії по віку, з якого вбачається, що пільговий стаж по Списку №1 у позивача становить 02 р 06 м 10 дн. Окремо повідомлено, що не зараховано до страхового стажу період отримання матеріальної допомоги по безробіттю згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з 07.04.1999 по 03.10.1999, оскільки підлягає зарахуванню матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. Також до пільгового стажу не зарахований період роботи з 03.09.1984 по 29.12.1984 згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №3/04-108 від 18.04.2023, оскільки відсутні записи у трудовій книжці про роботу у вищевказаний період.

Також 12.05.2023 ГУ ПФУ в Одеській області прийняло рішення №23 про відмову в призначенні пенсії по віку з аналогічних підстав.

Позивач вважає вказані рішення відповідачів протиправними, оскільки пільговий стаж по Списку №1 позивача на день звернення за призначенням пенсії становив 05 років 00 міс 15 днів, а тому має право на призначення пільгової пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років.

На підтвердження наявного пільгового стажу вказує на те, що відповідно до довідки №375, виданої ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля», ОСОБА_1 в період з 03.09.1984 по 29.12.1984 (00р 03м 27дн), з 24.01.1985 по 24.03.1986 (01р 02м 01дн) та з 18.08.1988 по 21.09.1988 (00р 01м 05дн) виконував підземні гірничі роботи в шахті за професією електрослюсар підземний, що сумарно становить 01р 07м 03дн. Також з довідки №810 від 04.04.2023, виданої Другим відділом Володимир-Волинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, слідує, що позивач дійсно проходив строкову військову службу в Збройних Силах в період з 14.05.1986 р по 06.06.1988, що становить 02р 00м 23 дн. Диплом серії НОМЕР_2 , на думку позивача, підтверджує, що в період з 01.09.1981 по 10.01.1985 він проходив навчання у Нововолинському ПТУ №1 по підготовці підземних електрослюсарів. Відповідно до запису №2 трудової книжки 24 січня 1985 року позивач був прийнятий на роботу в шахту (в подальшому після реорганізацій перейменовану у ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля») на посаду підземного електрослюсаря, тобто тримісячної перерви між закінченням професійно-технічного закладу та прийому на роботу за професією в позивача не було, а тому період навчання підлягає зарахуванню до пільгового стажу (що в сумарному підсумку становить 03 роки 04 місяців 09 днів).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 (а.с.69) прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов відповідач2 його вимог не визнав та зазначив, що згідно наданих до заяви документів страховий стаж позивача складає 35 років 06 місяців 02 дні. До страхового стажу не зараховано період отримання матеріальної допомоги по безробіттю згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 07.04.1999 по 03.10.1999, оскільки до страхового стажу підлягає зарахуванню матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації (а. 3 ч. 1 ст.24 Закону №1058). Пільговий стаж (підземний за постановою №202) - 02 роки 06 місяців 10 днів, що надає право на зниження пенсійного віку позивачу на 2 роки. Позивачем надано довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії №3/04-108 від 18.04.2023, що видана Відокремленим підрозділом «Шахта «Відродження» Державного підприємства «Львіввугілля». З наведених у пільговій довідці періодів не зараховано період роботи з 03.09.1984 по 29.12.1984, оскільки про роботу у зазначений період записи у трудовій книжці відсутні.

Накази про прийняття та звільнення, що надані ОСОБА_1 для підтвердження трудової діяльності у наведений період, не можуть бути взяті до уваги, оскільки мають розбіжності у прізвищі особи, а саме у паспорті: « ОСОБА_2 », у довідці: « ОСОБА_3 ». Отже, враховуючи наведене, пільговий стаж (фактичний стаж роботи на підземних і відкритих гірничих роботах) позивача складає 1 рік 3 місяці 5 днів. Відповідно, пропорційно фактичному стажу на підземних і відкритих гірничих роботах також до пільгового стажу для визначення права на призначення пенсії враховано 1 рік 3 місяці та 5 днів навчання у закладі професійно-технічної освіти. Зарахування навчання чи військової служби до пільгового стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії, у тривалості, що перевищує безпосередній фактичний стаж роботи особи на пільгових умовах, не передбачено.

Враховуючи наведене, ГУ ПФУ у Вінницькій області прийняте правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії від 25.04.2023 №23 у зв`язку з недостатністю необхідного пільгового стажу роботи. Просив відмовити у задоволенні адміністративного позову (а.с.82-86).

У відзиві на позовну заяву (а.с.71-72) ГУ ПФУ в Одеській області просило замінити неналежного відповідача на належного Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі ГУ ПФУ в м.Києві).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 (а.с.114-115) замінено у даній справі відповідача ГУ ПФУ в Одеській області на належного ГУ ПФУ в м.Києві (далі відповідач3).

Представник відповідача3 у відзиві на адміністративний позов позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що згідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний код, трудова книжка, військовий квиток, диплом, довідки про підтвердження стажу) загальний страховий стаж складає 35 років, в тому числі пільговий стаж роботи складає 2 роки 6 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. До загального стажу роботи не зараховано період роботи згідно трудової книжки з 12.04.1989 по 13.10.1989, оскільки наявне виправлення дати зарахування та виплата матеріальної допомоги по безробіттю з 07.04.1999 по 03.10.1999 (до страхового стажу зараховується період отримання матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації).

До пільгового стажу не зараховано згідно пільгової довідки №3/04-108 від 18.04.2023 період виробничої практики з 03.09.1984 по 29.12.1984, як робітник зайнятий повний робочий день на підземних роботах, оскільки відсутні записи у трудовій книжці про роботу (проходження виробничої практики) у зазначений період, наданий наказ лише на зарахування від 03.09.1984. Витяги з наказів, які надані для підтвердження трудової діяльності, містять неточності, а саме прізвище зазначене в наказах ОСОБА_4 не відповідають паспортним даним ОСОБА_5 (російською мовою). Виправлення в наказах виконано з порушенням.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу 5 років (а.с.151-153).

Відповідач1 правом подачі відзиву на позов не скористався.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.04.2023 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.94).

Рішенням відповідача2 від 25.04.2023 №23 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. При цьому вказано, що страховий стаж особи становить 35 років 6 місяців 2 дні. Пільговий стаж особи 2 роки 6 місяців 10 днів. До страхового стажу не зараховано період отримання матеріальної допомоги по безробіттю згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 07.04.1999 по 03.10.1999, оскільки до страхового стажу підлягає матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації; до пільгового стажу не зараховано період роботи щ 03.09.1984 по 29.12.1984 згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №3/04-108 від 18.04.2023, оскільки відсутні записи у трудовій книжці про роботу у вищевказаний період. Для підтвердження періоду роботи заявником надано копії наказів про прийняття та звільнення, проте накази не можуть бути взяті до уваги, оскільки мають місце розбіжності прізвища з паспортними даними ( ОСОБА_6 ) (а.с103).

05.05.2023 позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.122).

12.05.2023 ГУ ПФУ в м.Києві прийняло рішення №23 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу 5 років. Зокрема, до пільгового стажу не зараховано згідно пільгової довідки №3/04-108 від 18.04.2023 період виробничої практики з 03.09.1984 по 29.12.1984, як робітник зайнятий повний робочий день на підземних роботах, оскільки відсутні записи у трудовій книжці про роботу (проходження виробничої практики) у зазначений період, наданий наказ лише на зарахування від 03.09.1984. Витяги з наказів, які надані для підтвердження трудової діяльності, містять неточності, а саме: прізвище, зазначене в наказах ОСОБА_3 , не відповідає паспортним даним ОСОБА_2 (російською мовою). Виправлення в наказах виконано з порушенням.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 114 Закону №1058-IV врегульовано питання призначення пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно з абзацом першим пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, обов`язковою умовою для зарахування до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до вказаної норми, є безпосередня зайнятість працівника повний робочий день на інших роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 10 років за наявності страхового стажу не менше 25 років після досягнення 50 років.

Водночас цією ж нормою Закону №1058-IV передбачено, що працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Таким чином, чоловіки, які мають не менше 5 років стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1, мають право на зниження пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону №1058-IV, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи за умови наявності необхідного страхового стажу.

Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

При цьому підставою для такої відмови слугувала відсутність у позивача необхідного пільгового стажу роботи, оскільки, зокрема, період з 03.09.1984 по 29.12.1984 не зарахований у зв`язку з відсутністю записів у трудовій книжці про роботу у вказаний період.

Як слідує з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с.133-138), ОСОБА_1 в періоди, зокрема:

з 01.09.1981 по 10.01.1985 навчався у Нововолинському ПТУ №1, що також підтверджується дипломом НОМЕР_2 за професією електрослюсар підземний;

з 24.01.1985 по 24.03.1986 працював підземним електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем під землею на шахті імені ХХУ з`їзду КПРС Західного-Українського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля»;

з 14.05.1986 по 06.06.1988 проходив військову строкову службу;

з 18.08.1988 по 21.09.1988 працював підземним електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем під землею на шахті імені ХХУ з`їзду КПРС Західного-Українського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля».

Відповідно до довідки ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львівугілля» останнє є правонаступником шахти імені ХХУ з`їзду КПРС Західного-Українського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля» (а.с.127)

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи, посилання на накази та підпис відповідальних осіб. При цьому на сторінці №1 трудової книжки серії НОМЕР_1 міститься виправлення прізвища позивача, а також вказано, що прізвище виправлено з ОСОБА_3 на ОСОБА_2 згідно паспорта серії НОМЕР_3 , виданого Нововолинським МВ УМВС України у Волинській області 29.07.1997, що відповідає написанню прізвища позивача у інших його документах: дипломі серії НОМЕР_2 та його паспорті НОМЕР_3 (а.с.118-120, 128).

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідачів у оскаржуваних рішеннях на те, що період виробничої практики з 03.09.1984 по 29.12.1984 не підлягає зарахуванню у зв`язку з відсутністю запису у трудовій книжці про роботу (проходження виробничої практики) в зазначений період, оскільки відповідно до довідок ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львіввугілля» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №3/04-135 від 17.05.2023 та №3/04-108 від 18.04.2023 (а.с.130-131) підтверджено, що позивач за період з 03.09.1984 по 29.12.1984 виконував підземні гірничі роботи в шахті в період проходження виробничої практики на посаді учня електрослюсаря підземного як робітник, зайнятий повний робочий день на підземних роботах, перебував у списковому складі, отримував зарплату по ставках підземного робітника, що передбачена Списком №1, розділ №1, підрозділ №1, відповідно до постанови №1173 від 22.08.1956 Ради Міністрів СРСР та ст.1, ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Крім того, суд враховує, що розбіжність у прізвищі позивача виникла через переклад прізвища з російської на українську мови, при цьому сумнівів у тотожності особи немає, а тому вказана розбіжність у написанні прізвища в наказах про прийом та звільнення (а.с.141-143) не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача періоду роботи з 03.09.1984 по 29.12.1984, позаяк такий стаж підтверджується вищевказаними довідками підприємства.

Таким чином період з 03.09.1984 по 29.12.1984 підлягає зарахуванню до страхового та пільгового стажу позивача.

Щодо права позивача на зарахування періоду навчання з 01.09.1981 по 10.01.1985 до пільгового стажу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі-Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 32 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про освіту» від 23.05.1991 №1060-ХІІ встановлено, що професійними навчально-виховними закладами є: професійно-технічне училище; професійні училища різних рівнів. Випускникам професійно-технічного училища та інших професійних училищ різних рівнів присвоюється робітнича професія певної кваліфікації відповідно до набутої освіти, кваліфікаційних умінь і навичок.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 №103/98-ВР (далі-Закон №103/98-ВР) час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

У спірних рішеннях відповідачів відсутнє обґрунтування щодо не зарахування до пільгового стажу позивача всього періоду навчання з 01.09.1981 по 10.01.1985. При цьому з матеріалів справи та доданих документів до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 слідує, що він після закінчення навчання у Нововолинському середньому ПТУ №1 з 24.01.1985 був працевлаштований на шахті імені ХХУ з`їзду КПРС Західного-Українського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля» по направленню навчального закладу (наказ від 25.01.1985 №26к (а.с.143)). Тобто перерва між днем закінчення навчання ОСОБА_1 і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищувала трьох місяців.

Таким чином, позивачем дотримано умови статті 38 Закону №103/98-ВР.

Разом з тим, суд звертає увагу, що період роботи позивача з 03.09.1984 по 29.12.1984 є періодом виробничої практики у Нововолинському середньому ПТУ №1, що підтверджується наказами по шахті імені ХХУ з`їзду КПРС від 07.09.1984 №152-к та від 09.01.1985 №11к (а.с.141-142).

Проте з форми РС-право слідує, що до пільгового стажу зараховано лише частина навчання за фахом, а саме: 1 рік 3 місяці 5 днів (а.с.107).

При вирішенні спору суд враховує, що до повноважень органів Пенсійного фонду віднесено, зокрема, обчислення страхового та пільгового стажу особи і суд не вправі перебирати на себе такі повноваження. В даному випадку судом надано юридичну оцінку щодо правомірності спірних рішень, якими не зараховано до страхового та пільгового стажу позивача періоду роботи з 03.09.1984 по 29.12.1984. Разом з тим, наявність чи відсутність у позивача права на зменшення пенсійного віку з урахуванням спірного періоду повинен встановити орган, що призначає пенсію.

Також, вирішуючи спір, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1).

При цьому, 30.03.2021 набрала чинності постанова Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова правління ПФУ №25-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Так, у межах спірних правовідносин заяви позивача від 18.04.2023, від 05.05.2023 про призначення пенсії розглянуті за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Вінницькій області, ГУ ПФУ в м.Києві відповідно та за результатом їх розгляду прийняті спірні рішення.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах в даному випадку є саме ГУ ПФУ в м.Києві, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув другу заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.

Натомість, ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача. Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, суд, виходячи з наданих статтею 245 КАС України повноважень, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправними та скасування рішень ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії від 25.04.2023 №23 та ГУ ПФУ в м.Києві від 12.05.2023 №23 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » та зобов`язання ГУ ПФУ в м.Києві повторно розглянути заяву позивача від 05.05.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до страхового та пільгового стажу період роботи позивача з 03.09.1984 по 29.12.1984, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини третьої статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18).

У заявленому адміністративному позові позивач просить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Як вбачається із договору про надання правової допомоги від 26.05.2023 (а.с.51-52), квитанції до прибуткового касового ордера від 26.05.2023 (а.с.56) позивач сплатив адвокату Назарук Ю.В. кошти в загальній сумі 5000,00 грн на оплату правової допомоги, яка складається відповідно до розрахунку витрат на професійну правничу допомогу (а.с.55) з: вивчення законодавства, що регулює спірні правовідносини та судової практики 300 грн; надання консультації 300 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу по вихідній допомозі та заробітній платі 4200 грн, виготовлення копій документів 200 грн, всього 5000 грн.

Відповідач2 та відповідач3 не погоджуються із заявленою до стягнення сумою витрат на правову допомогу, оскільки зазначена сума за написання заяви по суті є надмірною та неспівмірною наданим адвокатом послуг.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на правову допомогу адвоката суд враховує, що дана справа є справою незначної складності, така категорія адміністративних справ не вимагає від адвоката опрацювання значної кількості нормативних актів при підготовці позову.

Крім того, з даних автоматизованої системи документообігу «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що адвокатом Назарук Ю.В. неодноразово подавались позови в інтересах шахтарів щодо їх пенсійного забезпечення, що вказує на те, що підготовка окремого позову не вимагає значних затрат часу. Водночас в розрахунку витрат на професійну правничу допомогу адвокат зазначає, що предмет позовної заяви є стягнення боргу по вихідній допомозі та заробітній платі, який не є предметом даної справи.

Також адвокат не вказує кількість затраченого адвокатом часу, а лише вартість послуг, що унеможливлює встановити співмірність затраченого часу та наданої правничої допомоги адвокатом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат між відповідачами, суд враховує ступінь вини кожного з них, зокрема, ГУ ПФУ у Вінницькій області та ГУ ПФУ в м.Києві у прийнятті спірних рішень.

Враховуючи предмет позову, а також зважаючи на часткове задоволення позову, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області та ГУ ПФУ в м.Києві витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн з кожного.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області та ГУ ПФУ в м.Києві на користь позивача слід стягнути в рівних долях судові витрати у загальній сумі 4147,20 грн, з них 2000,00 грн - витрати на правничу допомогу адвоката та 2147,20 грн судового збору, сплаченого відповідно до квитанції (а.с.69зворот).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 25.04.2023 №23 про відмову у призначенні пенсії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 12.05.2023 №23 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.05.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до його страхового та пільгового стажу період роботи з 03.09.1984 по 29.12.1984 на шахті імені ХХV з`їзду КПРС Західного-Українського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судові витрати в розмірі 2073,60 грн (дві тисячі сімдесят три грн 60 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві судові витрати в розмірі 2073,60 грн (дві тисячі сімдесят три грн 60 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, );

Відповідач2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, місто Вінниця, вулиця Хмельницька шосе, будинок 7, );

Відповідач3: Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій