Справа № 335/11735/23
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суд м.Запоріжжя з позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та просить суд визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 122 КУпАП у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕА Т№ 81 70813 від 19.11.2023. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,8 грн.

Посилається на те, що 19.11.2023 о 14:12 працівником відповідача інспектором 2 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Новіком Андрієм Сергійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 122 КУпАП у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ 8170813 від 19.11.2023 згідно якої до ОСОБА_1 застосоване стягнення у виді штрафу у розмірі 680,00 грн.

Згідно з текстом оскаржуваної постанови: 19.11.2023 о 14:05 М. БЕЛІНСЬКОГО, 129 водій ОСОБА_1 здійснила стоянку безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території ,що створило перешкоду іншим транспортним засобам чим порушив п. 15.9 ПДР - порушення правил зупинки що створюють перешкоду дорожньому руху або загрозу безпеці руху».

З огляду на викладення суті порушення, яке інкриміноване поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області Новіком А.С. зазначає, що 19.11.2023, вона керуючи автомобілем ФОРД Фієста, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , приблизно в час, вказаний у оскаржуваній постанові про накладення стягнення приїхала у власних справах на вул. Кедрову у м. Запоріжжя та припаркувала вказаний автомобіль біля дворів будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Що означає вказане у оскаржуваній постанові адреса «М. БЕЛІНСЬКОГО 129» не зовсім зрозуміло, оскільки вул. Кедрова, на якій був припаркований автомобіль, дійсно перетинається з вулицею Белінського, але виходячи з зазначеної адреси М.БЕЛІНСЬКОГО 129 можна припустити, що мова йде про майдан БЕЛІНСЬКОГО, але про наявність жодної адреси чи географічного об`єкту з такою назвою у м. Запоріжжя мені невідомо. Звідки та чому у оскаржуваній постанові поліцейського ОСОБА_3 з`явилась вказана у ній адреса невідомо та незрозуміло.

Таким чином оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8170813 від 19.11.2023 не містить в собі вірного опису обставин, встановлених під час розгляду справи, оскільки зазначені незрозумілі дані про місце, де було здійснено стоянку автомобіля.

Також постанова ЕАТ № 81 70813 ввід 19.11.2023 не містить в собі інформації про технічний засіб, яким здійснювалась фіксація інкримінованого правопорушення. Не містять вони в собі й відомостей про технічний засіб яким здійснювалась відео-або фотофіксація спілкування патрульних поліцейських, розгляду справи про адміністративне правопорушення, оголошення та вручення оскаржуваної постанови.

Також у оскаржуваній постанові зазначено, що начебто порушено п. 15.9. Правил дорожнього руху. Але з цього не можна встановити, що саме порушила, оскільки вказаний пункт ПДР має одинадцять підпунктів, які просто неможливо порушити всі одночасно. Тим більше, п. 15.9. ПДР визначає місця, у яких заборонена зупинка, а відповідно до тексту оскаржуваної постанови інкриміновано порушення правил стоянки, при тому, що місця, в яких стоянка заборонена визначена п. 15.10. ПДР, який, включаючи в себе всі місця визначені п. 15.9 (тобто 11 підпуктів цього пункту), визначає й інші місця, де стоянка заборонена, перелічені ще в б підпунктах п. 15.10). Виходячи ж з фабули інкримінованого правопорушення можливо лише припустити, що стоянка автомобілі була здійснена начебто в місці виїзду з прилеглої території.

Належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Разом з цим жодних замірів відстані від мого автомобіля до можливого місця виїзду інших транспортних засобів поліцейські не здійснювали, в зв`язку з чим незрозуміло вона могла заважати руху інших транспортних засобів та створювати небезпеку руху.

При цьому поліцейські не опитували жодну людину як свідка чи як потерпілого від інкримінованого правопорушення. Тобто жодних доказів ніхто не збирав та правопорушення є надуманим, а його склад та подія відсутні.

Фактично жодних доказів вчинення інкримінованого правопорушення поліцейським ОСОБА_3 не зібрано, не досліджено, в постанові про накладення адміністративного стягнення про наявність таких доказів нічого не зазначено.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суд м.Запоріжжя від 28.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Представником Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Запорізькій області 12.12.2023 року подано відзив на позов, в обґрунтування якого відповідач посилається на те, що 19.11.2023 року під час несення служби поліцейським управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП було виявлено, що водій не виконав вимоги ПДР України. Оскільки правопорушення мало місце, а відповідно до ст. 19 Конституції України - Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Під час несення служби 19.11.2023 працівникам управління патрульної поліції, на службовий планшетний пристрій надійшов виклик за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бєлінського 129. Приїхавши за адресою виклику, було виявлено транспортний засіб FORD FIESTA з н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка здійснила зупинку транспортного засобу безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території, що створило перешкоду іншим транспортним засобам, чим порушила п. 15.9. Правила дорожнього руху України. В ході розгляду справи, було роз`яснено та дотримано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, згідно статті 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується відеозаписом доданим до матеріалів справи. Позивач, будь яких клопотань не заявляв. Таким чином, обставини, на які вказує Позивач, не виключають подію інкримінованого йому правопорушення та склад такого правопорушення у його діях. Враховуючи вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, відносно неї була винесена постанова серії ЕАТ № 8170813 за ч. З ст. 122 КУпАП.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що постановою Серії ЕАТ №8170813 від 19.11.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме за те, 19.11.2023 о 14:05 М. БЕЛІНСЬКОГО, 129 здійснила стоянку безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території ,що створило перешкоду іншим транспортним засобом, чим порушила п. 15.9 ПДР - порушення Правил дорожнього руху.

Згідно з ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та ін.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 5 ч. 1ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядають органи Національної поліції.

За правилами ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, зокрема частина перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 4статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють Правила дорожнього руху(далі -ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Адміністративним правопорушенням на підставі ч. 3 ст. 122 КпАП України є порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно з ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З урахуванням положень п. 1ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Крім того, згідно з ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Судом встановлено, що в оскаржуваній постанові від 19.11.2023 зазначено, що ОСОБА_1 порушила п. 15.9. Правил дорожнього руху, а саме здійснила стоянку безпосередньо в місці виїзду з прилеглої території , що створило перешкоду іншим транспортним засобом.

Разом із тим, оскільки вказаний пункт ПДР має одинадцять підпунктів, які неможливо порушити всі одночасно, з опису встановлених поліцейським обставин не можна встановити, який саме підпункт порушила ОСОБА_1 , а тому їй пред`явлено неконкретне обвинувачення.

При цьому, відповідно до п.15.9 ПДР Зупинка забороняється: а) на залізничних переїздах;б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил);в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях;г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі;ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м;е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють;ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився;з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки;и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

При цьому відповідно до п.15.10 ПДР Стоянка забороняється: а) у місцях, де заборонена зупинка;б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками);в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м;г) ближче 50 м від залізничних переїздів;ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху;д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів;е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства;є) на газонах.

Таким чином, п. 15.9. ПДР визначає місця, у яких заборонена зупинка, а відповідно до тексту оскаржуваної постанови інкриміновано порушення правил стоянки, при тому, що місця, в яких стоянка заборонена визначена п. 15.10. ПДР, який, включаючи в себе всі місця визначені п. 15.9 (тобто 11 підпунктів цього пункту), визначає й інші місця, де стоянка заборонена, перелічені ще в б підпунктах п. 15.10). Виходячи ж з фабули інкримінованого правопорушення можливо лише припустити, що стоянка автомобілі була здійснена начебто в місці виїзду з прилеглої території.

Пунктом 15.9 и) ПДР України встановлено, що зупинка забороняється: ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Належним доказом зазначеного правопорушення, виходячи з його природи, є саме замір відстані на місці події під час вчинення правопорушення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїзду з прилеглих територій, що відповідає правовим позиціям Верховного Суду в справах № 216/5226/16-а від 18.07.2019, № 760/3696/16-а від 08.02.2018.

Як видно, в матеріалах справи відсутні відомості про проведення замірів відстані на місці події щодо розташування транспортного засобу позивача, а саме зупинку ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території, оскільки відповідачем не здійснювався замір такої відстані, що давало б підстави вважати, що зупинка відбулася менше ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Враховуючи якість та ракурс зображення на відео, наданого стороною відповідача стосовно автомобіля, взагалі неможливо впевнитися у розмірі відстані від місця стоянки автомобіля відносно вказаного виїзду з прилеглої території, а саме на якій відстані від виїзду з прилеглої території стояв зазначений автомобіль на час складання оспорюваної постанови.

При цьому заслуговують на увагу і доводи позивача щодо зазначення некоректного місця вчинення правопорушення, оскільки в оскаржуваній постанові вказана адреса «М. БЕЛІНСЬКОГО 129», і можна припустити, що мова йде про майдан БЕЛІНСЬКОГО, але про наявність жодної адреси чи географічного об`єкту з такою назвою у м. Запоріжжя відомості відсутні. При цьому дійсно вул. Кедрова, на який був припаркований автомобіль перетинається із вул. Белінського, проте не з майданом Белінського, в тому у постанові не зазначено вірного місця скоєння інкримінованого позивачу правопорушення.

З врахуванням наведеного, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП.

Більш того, оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить вказівки на технічний засіб, яким здійснювалася фіксація правопорушень.

Верховний Суд у своєму рішенні від 15 листопада 2018 року №524/5536/17 зазначає, що якщо постанова про притягнення особи до відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено правопорушення, цей доказ є неналежним.

Таким чином наданий суду відеозапис не є належним та допустимими доказом у розумінні ст.73, 74 КАС України.

Інших належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.122 КУпАП, відповідачем не надано та матеріали справи не містять, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Суд звертає увагу на те, що сама по собі постанова у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. (Постанова КАС ВС від 14.05.2020 в справі №240/12/17).

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП є недоведеним. Така правова позиція висловлене в постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року в справі №463/1352/16-а.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

З огляду на викладене, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих у розумінні статті 70 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена КАС/ВС в постанові від 08.07.2020 у справі № 177/525/17.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова відповідача підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, на підставі п. п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню в цій частині.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання оскаржуваної постанови протиправною, то вона задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Згідно з ч. 2 ст.19Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, КАС України, встановлено вичерпний перелік рішень суду, які він уповноважений постановити за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, що унеможливлює задоволення позову в частині визнання постанови протиправною, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 536, 80 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.77,120,139,222, 229,241-246,250,268-271,286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАТ № 8170813 від 19.11.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень 00 копійок, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути в користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати по справі в сумі 536 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3

Відповідач: Управління патрульної поліції в Запорізькій області, ідентифікаційний код , адреса: м. Запоріжжя, вул. Перемоги буд. 96.

Повне рішення складено 18 грудня 2023 року.

Суддя Ю.В. Апаллонова