Справа № 520/28360/23
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

19 грудня 2023 р. справа № 520/28360/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (вул. Інститутська, буд. 21/8, м. Київ, 01008, ), Заступника Керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Івана Вервейка (вул. Інститутська, буд. 21/8, м. Київ, 01008, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Заступника Керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Івана Вервейка, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Відповідача стосовно розгляду заяви щодо адміністративного правопорушення від 27.07.2023 протиправною, умисною, результатом чого є невиконання обов`язку стосовно захисту права Позивача порушеного начальником ГУПФУ в Харківській області;

- визнати бездіяльність Співвідповідача в частині ненадання відповіді на прохання висловлені в заяві від 27.07.2023 неправомірною, такою що свідчить про відсутність контролю за діяльністю підлеглих, наслідком чого є невиконання обов`язку стосовно захисту порушеного права Позивача;

- зобов`язати Співвідповідача розглянути заяву від 27.07.2023 та надати відповідь.

Також, позивачем заявлені вимоги щодо постановлення судом окремих ухвал відносно відповідачів, у разі встановлення з їх сторони бездіяльності, встановлення контролю за виконанням рішення суду та визначення розумного строку для виконанням рішення суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 3 та п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що заявою щодо адміністративного правопорушення від 27.07.2023 позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з відповідним проханням. Листом від 23.08.2023 позивачу надано відповідь, з якої вбачається, що результатом розгляду заяви щодо адміністративного правопорушення є лист за підписом заступника Керівника Секретаріату Івана Верейко, тобто неповноважної особи для відповіді листом. Бездіяльність заступника Керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, на думку позивача, полягає в порушенні Кодексу України про адміністративні правопорушення, наказу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 №3/02-15, яким затверджено Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини полягає в тому, що заяву від 27.07.2023, адресовану останньому, повноважною особою не розглянуто, відповідь не надано. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

До суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом Керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. В обґрунтування відзиву зазначено, що під час опрацювання заяви позивача від 27.07.2023 відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та «Про звернення громадян», надавши позивачу обґрунтовану відповідь листом від 23.08.2023 №46284.4/К-22339.3/23/53, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшла заява ОСОБА_1 від 27.07.2023, зареєстрована за вхідним №К-22339.3/23 від 28.07.2023, в якій позивач просив визначити особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення за заявою від 27.07.2023; зобов`язати уповноважену особу розглянути заяву, залучивши заявника потерпілим до цієї справи та направити адміністративний протокол до суду для прийняття рішення; повідомити стосовно результату розгляду цієї заяви в порядку і терміни, встановлені чинним законодавством.

За зверненням ОСОБА_1 відкрито провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про порушення прав і свобод людини і громадянина, про що свідчить Службова записка Заступника Керівника Секретаріату від 01.08.2023 № 53/15209-23.

На адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області направлено лист від 01.03.2023 №41618.4/К- 22339.3/23/53 щодо надання управлінням інформації з приводу розгляду заяви ОСОБА_1 від 04.06.2023.

Про зазначене вище позивача повідомлено листом від 01.08.2023 №41620.4/К-22339.3/23/53.

На лист Секретаріату Уповноваженого від 01.03.2023 №41618.4/К-22339.3/23/53 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області надало відповідь від 14.08.2023 за №22111-25593/К-02/1-2000/23, що зареєстрована в Секретаріаті Уповноваженого від 16.08.2023 №К-22339.3/23/16582.9.

Відповідно до Службової записки від 22.08.2023 №53/16637-23 провадження за зверненням ОСОБА_1 від 28.07.2023 №К-22339.3/23 завершено.

Листом від 23.08.2023 №46284.4/К-22339.3/23/53 позивачу надано остаточну відповідь, в якій ОСОБА_1 повідомлено, що:

"З метою всебічного з`ясування обставин справи, на підставі статті 101 Конституції України, статей 13, 17, 22 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», статті 28 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон) до Управління був направлений відповідний лист.

З огляду на зазначене та оскільки порушене питання потребувало здійснення подальшої перевірки, було прийняте рішення щодо відкриття провадження за Вашою заявою.

Згідно отриманої інформації від Управління, Ваша заява від 04.06.2023, яка надійшла електронною поштою, зареєстрована 14.07.2023 №23722/К-2000-23. Листами від 16.07.2023 №19136-23722/К-02/8-2000/23, який направлено на Вашу електронну адресу, та №19141-23722/К-02/8-2000/23, який направлено на Вашу поштову адресу, Управління надало відповідь на Вашу заяву.

Листом від 08.08.2023 Управління повторно направило відповідь на Вашу заяву від 04.06.2023 на поштову адресу зазначену в заяві.

Щодо притягнення до адміністративної відповідальності винних осіб Управління, зазначено, що парламентський контроль за дотриманням конституційного права на звернення має на меті його поновлення у разі порушення та забезпечення належної практики їх реалізації в державі загалом. При цьому необхідно враховувати практику судів стосовно закриття справ, у тому числі на підставі статті 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення та зважаючи на те, що право заявників поновлено.

Окрім того, сам факт притягнення судом певних осіб до адміністративної відповідальності за порушення вимог Закону України «Про звернення громадян» не призводить до поновлення прав громадян.

Зазначаємо, що вирішення питання щодо порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема складання відповідного протоколу, належить до дискреційних повноважень Уповноваженого, що підтверджується правовою позицією, висловленою Шостим апеляційним адміністративним судом у рішенні від 17.03.2020 по справі №620/3056/19, Окружним адміністративним судом міста Києва у рішеннях від 27.06.2019 по справі №826/12387/18, від 23.08.2019 по справі №640/5681/19. Зокрема, Окружний адміністративний суд міста Києва у рішенні від 27.06.2019 зазначив, що питання в частині вимог про зобов`язання відповідача вжити заходів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, збору інших матеріалів та направлення їх до суду для притягнення до адміністративної відповідальності відноситься до складу дискреційних повноважень Уповноваженого, та щодо яких суд не вправі приймати жодних рішень зобов`язального характеру.

Вказане також підтверджується правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 09.11.2020 у справі №640/5681/19.

Так, у постанові від 09.11.2020 у справі №640/5681/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов таких висновків: «Зобов`язання Омбудсмена в межах повноважень вирішити питання щодо реалізації повноважень, передбачених пунктами 11, 12, 14 частини першої статті 13 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», а також притягнення винних працівників НАБУ та секретаріату Омбудсмена до відповідальності буде втручанням у дискреційні повноваження Омбудсмена».

Додатково інформуємо що відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Враховуючи вищенаведене, Ваше право на звернення поновлено, провадження за Вашою заявою завершено.".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організаційне залежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Підстави для провадження справ та призначення перевірок Уповноваженим ВРУ передбачені у статті 16 вказаного Закону, відповідно до якої Уповноважений здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які отримує:

1) за зверненнями громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників;

2) за зверненнями народних депутатів України;

3) за власною ініціативою.

Статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" визначено обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, серед яких, зокрема, обов`язок об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про звернення громадян" до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Приписами ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

За приписами ст. 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Відповідальність за порушення права на інформацію та права на звернення передбачена статтею 212-3 КУпАП.

При цьому строки накладення адміністративного стягнення встановлені у статті 38 КУпАП, відповідно до частин першої - другої якої адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 1 ст. 246 КУпАП встановлено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Приписами ч. 1 ст. 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

За змістом ст. 255 КУпАП протоколи про правопорушення мають право складати, серед інших зокрема, уповноважені особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (статті 188-39, 188-40, 212-3 (крім порушень права на інформацію відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

З аналізу наведених правових норм вбачається, що Уповноважений ВРУ здійснює свою діяльність на підставі відомостей про порушення прав і свобод людини і громадянина, які він отримує, зокрема за зверненням громадянина України, під час розгляду якого Уповноважений ВРУ наділений повноваженнями щодо відкриття провадження у такій справі та щодо складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за які встановлена статтями 188-39, 188-40, 212-3 КУпАП (крім порушень права на інформацію відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Предметом спору у цій справі є питання допущення протиправної бездіяльності Уповноваженого ВРУ та Керівника Секретаріату Уповноваженого стосовно розгляду заяви позивача від 27.07.2023.

У статті 3 Закону України «Про звернення громадян» вказано, що під поняттям звернення громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Отже вказана норма розмежовує види таких звернень, у зв`язку з чим необхідно дослідити питання правової природи звернення позивача в контексті висловленого у ньому порушенні законних прав позивача.

Як встановлено судом, 27.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого ВРУ із заявою, яка отримана за вхідним №К-22339.3/23 від 28.07.2023, в якій позивач зазначив, що начальником Головного управління ПФУ у Харківській області порушено вимоги Закону України "Про звернення громадян", оскільки його заяву від 04.06.2023 у встановлений законом строк не розглянуто, у зв`язку з чим просив:

1) визначити особу, уповноважену складати протокол про адміністративне правопорушення за заявою від 27.07.2023;

2) зобов`язати уповноважену особу розглянути заяву, залучивши заявника потерпілим до цієї справи та направити адміністративний протокол до суду для прийняття рішення;

3) повідомити стосовно результату розгляду цієї заяви в порядку і терміни, встановлені чинним законодавством.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого ВРУ зі зверненням, яке полягало в порушенні Головним управлінням ПФУ у Харківській області законних прав позивача та з вимогою про поновлення його прав і захист законних інтересів, порушених бездіяльністю Головного управління ПФУ у Харківській області.

Враховуючи положення статті 3 Закону України «Про звернення громадян», позивач фактично звернувся до Уповноваженого ВРУ, який, в свою чергу, відповідно до статті 255 КУпАП наділений повноваженнями складати протоколи про адміністративні правопорушення, зі скаргою, яка містить вимогу відкрити провадження по факту порушення Головним управлінням ПФУ у Харківській області законних прав позивача та поновити їх.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що при вирішенні звернення позивача від 27.07.2023 було відкрите провадження, яке 22.08.2023 завершено у зв`язку з тим, що за результатами розгляду порушеного питання встановлено надання Головним управлінням ПФУ у Харківській області відповіді на заяву ОСОБА_1 від 04.06.2023, а отже, поновлення права. Листом Секретаріату Уповноважений ВРУ від 23.08.2023 №46284.4/К-22339.3/23/53, ОСОБА_1 повідомлено про завершення провадження за заявою від 27.07.2023.

З наведеного вбачається, що відповідачами фактично вчинялись дії щодо розгляду звернення ОСОБА_1 .

Варто зауважити, що Уповноважений ВРУ при розгляді звернення наділений окресленим у статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" переліком повноважень, а саме:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Отже, прийняття відповідачем одного із визначеного статтею 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" рішення при розгляді звернення є таким, що розглянуте відповідачем у межах строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян».

Аналізуючи приписи статті 15 Закону України «Про звернення громадян», варто зауважити, що суб`єкт, якому адресовано звернення, зобов`язаний, зокрема, перевіряти викладені в зверненнях факти, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомити громадянина про наслідки розгляду звернення.

Зі встановлених під час судового розгляду обставин вбачається, що розгляд звернення ОСОБА_1 в розумінні Закону України «Про звернення громадян», відповідає статті 15 цього Закону.

Факт відкриття провадження за зверненням позивача, з`ясування обставин, викладених у ньому, завершення провадження та повідомлення позивача про результати розгляду звернення підтверджується матеріалами справи, що, насамперед, нівелює факт вчинення відповідачами бездіяльності.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 травня 2022 року у справі №160/11446/21.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що відповідь по суті звернення позивача була надана у межах повноважень та у відповідності до чинного законодавства, через що суд не вбачає протиправної бездіяльності відповідачів.

Суд зазначає, що зі змісту позовної заяви вбачається фактична незгода позивача зі змістом відповіді на звернення від 27.07.2023, викладеної у листі від 23.08.2023 за №46284.4/К-22339.3/23/53, однак, незгода з позицією, викладеною у вказаній відповіді не може свідчити про порушення вимог Закону України «Про звернення громадян». Доказів реального порушення прав та законних інтересів позивача, суду не надано.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі №814/2467/17.

Таким чином, приймаючи до уваги зазначені вище висновки, враховуючи наявність доказів, які спростовують твердження позивача в частині наявності обставин протиправної бездіяльності відповідачів щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.07.2023, суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову.

Як наслідок, решта вимог, заявлених у позові, задоволенню також не підлягають.

Інші доводи сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Окрім того, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (вул. Інститутська, буд. 21/8, м. Київ, 01008, ), Заступника Керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Івана Вервейка (вул. Інститутська, буд. 21/8, м. Київ, 01008, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.