Справа № 300/8472/23
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
"18" грудня 2023 р. справа № 300/8472/23
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Скільський І.І., перевіривши матеріали адміністративного позову Приватного підприємства «Скол» до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу,
В С Т А Н О В И В:
адвокат Хоптій Мирослав Васильович (далі позивач) в інтересах Приватного підприємства «Скол» (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 15.07.2016 прийняте в.о. начальника ДПІ у м.Івано-Франківську.
Позовна заява подана до суду через систему "Електронний суд".
Пунктом 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Згідно визначення, що міститься в п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Отже, відповідачем у справі є та особа, до якої звернена позовна вимога.
Обов`язкове зазначення відповідача у справі та його основних реквізитів передбачено п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України, відповідно до якої, в позовній заяві зазначаються, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
При цьому, представником позивача у позовній заяві визначено відповідачем Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області. Однак, вказаний представником позивача ідентифікаційний код юридичної особи 43142559 належить юридичній особі, яка станом на 11.12.2023 припинена.
Таким чином представнику позивача необхідно зазначити вірний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України що стосується визначено ним у позовній заяві відповідача.
З врахуванням наведеного позовна заява не відповідає вимогам пункту 2 частини 5 статті 160 КАС України.
Також, відповідно до ч. 6 ст. 160 КАС України, якщо позовна заява подається представником, то у ній додатково зазначаються відомості, визначені у пункті 2 частини п`ятої цієї статті стосовно представника.
Разом з тим, представник позивача у позовній заяві не зазначив відомості про його зареєстроване місце проживання чи перебування.
Таким чином представнику позивача необхідно зазначити відомості про його зареєстроване місце проживання чи перебування.
З врахуванням наведеного позовна заява не відповідає вимогам частини 6 статті 160 КАС України.
Згідно частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Згідно частини 1 статті 2 Закону України "Про судовий збір" платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Зі змісту прохальної частини позову слідує, що позивачем звернено до суду одну позовну вимогу немайнового характеру.
Згідно частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою підприємцем -1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", який вступив в дію з 01.01.2023 встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 1 січня 2023 року складає 2684,00 грн.
Як наслідок, розмір судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову із заявленою позивачем однією позовною вимогою немайнового характеру складає 2 147,20 грн (2684,00 х 0,8).
Згідно положень частини 1 статті 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Суд зазначає, що інформація щодо платіжних реквізитів для перерахування судового збору міститься на офіційному веб-порталі "Судова влада" в розділі "Івано-Франківський окружний адміністративний суд".
Таким чином представнику позивача у відповідності до частини 3 статті 161 КАС України необхідно надати документ про сплату судового збору за подання до суду даної позовної заяви у розмірі 2 147,20 грн.
Відповідно до вимог частини 7 статті 161 КАС України, до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.
Всупереч відповідній процесуальній вимозі позивачем не додано до позову копії оспорюваного рішення про опис майна у податкову заставу від 15.07.2016.
Таким чином представнику позивача необхідно надати належним чином засвідчену копію оскаржуваного рішення (у кількості примірників, відповідно до кількості учасників справи та один для суду).
Пунктом 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який у цивільному та господарському судочинстві визначений як строк позовної давності, а в адміністративному строк звернення до суду.
Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.
Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у Рішенні від 29.06.2010 №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
На підставі аналізу сформульованих цим судом позицій можливо дійти висновку про те, що правова визначеність та принцип верховенства права є взаємопов`язаними, оскільки правова визначеність спрямована на чіткість та передбачуваність правового статусу особи, дій органів державної влади, їх посадових та службових осіб, недопущення безпідставного порушення чи обмеження прав і свобод людини і громадянина.
При цьому ЄСПЛ у справах Салов проти України, п. 93, Сутяжник проти Росії, п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.
Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.
Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, підсумовуючи вище викладене, можливо дійти висновку про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків звернення до суду за захистом порушених прав.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення таких строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Щодо застосування строку позовної давності в контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд зазначив, що дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Тобто практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку для звернення до адміністративного суду, встановленого КАС України або іншими законами. Для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що оспорюване рішення про опис майна у податкову заставу прийнято 15.07.2016 , проте з даним адміністративним позовом представник позивача в інтересах позивача звернувся до суду лише у грудні 2023 року.

При цьому представник позивача у позовній заяві зазначає, що з 23.10.2023 з моменту отримання представником позивача від слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області відповіді з додатками №17943 від 23.10.2023, з яких вбачається підроблення актів опису майна, він дізнався про порушене право.

Разом з тим, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.08.2018 року в адміністративній справі № 809/843/18 адміністративний позов Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до Приватного підприємства «Скол» про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі задоволено частково, надано Головному управлінню ДФС в Івано-Франківській області дозвіл на погашення суми податкового боргу в розмірі 507 271 (п`ятсот сім тисяч двісті сімдесят одна) гривня 46 копійок за рахунок майна Приватного підприємства "Скол" (), що перебуває у податковій заставі згідно акта опису майна від 27.05.2015 №17 та акта опису майна від 19.07.2016 №35. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У вищезазначеному рішенні судом серед іншого зазначено, що 28.04.2015 в.о. начальника ДПІ у м.Івано-Франківську прийнято рішення про опис майна у податкову заставу. Податковим керуючим відповідно до акту опису майна №17 від 27.05.2015 було описано майно відповідача. Описане майно зареєстровано у державному реєстрі обтяжень рухомого майна 28.05.2015, номер запису про обтяження: 15264670, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 47086721.

Крім того, 15.07.2016 в.о. начальника ДПІ у м.Івано-Франківську прийнято рішення про опис майна у податкову заставу. Податковим керуючим відповідно до акту опису майна №35 від 19.07.2016 було описано майно відповідача. Описане майно зареєстровано у державному реєстрі обтяжень рухомого майна 22.07.2016, номер запису про обтяження: 15561177, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 64250628.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у справі №809/843/18, Приватне підприємство «Скол» у серпні 2018 року оскаржило його до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Таким чином, оскільки ПП «Скол» було учасником справи №809/843/18, отже позивач його уповноважений представник ще у серпні 2018 року дізнався або принаймні повинен був дізнатися про оспорюване рішення про опис майна у податкову заставу від 15.07.2016 та порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому отримання представником позивача відповіді СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Романа Чушука з додатками № 17943 від 23.10.2023 не змінює момент, з якого ПП «Скол» повинно було дізнатись про оспорюване рішення про опис майна у податкову заставу від 15.07.2016 та порушення своїх прав, а свідчить лише про факт підроблення підписів в актах опису майна виданих на підставі оспорюваного у даній справі рішення, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Водночас суд зазначає, що представником позивача у позовній заяві не наведено жодних обставин щодо неможливості оскарження оспорюваного в даній справі рішення про опис майна у податкову заставу від 15.07.2016 починаючи з серпня 2018 року до грудня 2023 та не надано відповідних доказів на їх підтвердження.

Враховуючи все вище наведене, суд дійшов висновку, що представник позивача не подав належні і допустимі докази на підтвердження існування об`єктивних причин, які унеможливили подання позовної заяви у строк, встановлений процесуальним законом.

Частиною 1 статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку

Зважаючи на наведене, позовна заява не відповідає вимогам частини 6 статті 161 КАС України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

На підставі наведеного, керуючись статтями 161, 169, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

позовну заяву Приватного підприємства «Скол» до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу - залишити без руху.

Надати позивачу (представнику позивача) десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом:

- зазначення вірного ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, що стосується визначено у позовній заяві відповідача;

- зазначення усіх відомостей визначених у пункті 2 частини 5 статті 160 КАС України стосовно представника яким подано позовну заяву;

- надання документа про сплату судового збору за подання до суду даної позовної заяви у розмірі 2 147,20 грн.;

- надання належним чином засвідченої копії оскаржуваного рішення (у кількості примірників, відповідно до кількості учасників справи та один для суду);

- надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску строку, відмінних від тих, які наведенні позивачем у позовній заяві, разом з доказами поважності причин такого пропуску.

Роз`яснити, що в разі неусунення недоліку у визначений строк позовна заява буде повернена.

Копію цієї ухвали надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.