Справа № 240/27008/23
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/27008/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович Ірина Едуардівна

Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б.

19 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:

-стягнути з в/ч НОМЕР_1 на користь позивача недоплачений розмір індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 07.11.2019 в сумі 157779,51 грн;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з невиплатою в повній мірі нарахованої індексації грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016 по день фактичної виплати повної суми індексації його грошового забезпечення.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Так, відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду у справі №240/41124/21 та пов`язаний з виконанням вказаного судового рішення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами позовної заяви, ОСОБА_1 у період з 23.06.2014 по 07.11.2019 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 . У зв`язку з тим, що за період проходження служби з 01.01.2016 по 01.03.2018 в/ч НОМЕР_1 не виплачувала йому індексацію грошового забезпечення, позивач звертався до суду.

Так, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року у справі №240/6007/21, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року, позов ОСОБА_1 було задоволено: визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 01.03.2018; а також зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

На виконання вказаного рішення суду в/ч НОМЕР_1 нарахувала та виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 01.03.2018 в розмірі 4503,21 грн, застосувавши при визначенні розміру цієї індексації базовий місяць січень 2016 року.

Не погоджуючи із діями в/ч НОМЕР_1 щодо застосування при розрахунку йому індексації за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 базового місяця січня 2016 року, ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року у справі №240/41124/21, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2022 року, позов ОСОБА_1 було задоволено частково: визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо врахування січня 2016 року як місяця, за яким здійснюється обчислення споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року; а також зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року із врахування індексу споживчих цін для проведення такої індексації у відповідності до вимог п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078.

Крім того, звертаючись до суду з позовом у справі №240/41124/21 ОСОБА_1 також просив: визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку індексації грошових доходів населення, затвердженого Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 при нарахуванні та виплаті йому грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 07.11.2019 року; зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 07.11.2019 року із урахування вимог абзаців 4,5,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою кабінету міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Таким чином у вказаній справі позивач також заявляв позовні вимоги, які стосувались виплати йому "фіксованої" індексації за період з 01.03.2018 по 07.11.2019, однак, у задоволенні вказаних вимог було відмовлено.

Так, звертаючись до суду з даним позов, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, зазначає, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року у справі №240/41124/21 йому було нараховано індексацію грошового забезпечення у розмірі 2256,76 гривень, тобто проведено з ним розрахунок лише за один місяць спірного періоду. Також позивач зазначає, що при виконанні вказаного судового рішення військовою частиною для проведення індексації грошового забезпечення із застосувнням базового місяці січня 2008 року, умисно неправильно застосовано індекси споживчих цін (застосовано індекси споживчих цін як для базового місяця січня 2016 року). Позивач вважає, що внаслідок цього в/ч НОМЕР_1 неповно виконано рішення суду у справі №240/41124/21 та виплачено йому індексацію грошового забезпечення тільки за грудень 2015 року, а інша сума індексації, яка за підрахунками позивача становить 157779,51 гривень, досі залишається не виплаченою. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та просить про її стягнення з в/ч НОМЕР_1 .

Таким чином, зміст позовної заяви та доданих до неї документів свідчить, що основний спір між ОСОБА_1 та в/ч НОМЕР_1 щодо наявності у позивача права на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року, розрахованої із урахуванням базового місяця січня 2008 року, як і спір з приводу наявності у позивача права на отримання "фіксованої індексації" за період 01.03.2018 по 07.11.2019, вирішений у рішенні Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року у справі №240/41124/21, яке набрало законної сили. Відтак, спірні правовідносини між сторонами перейшли до стадії виконання судового рішення.

Із змісту позовної заяви слідує, що звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом обумовлене неналежним виконанням рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року у справі №240/41124/21, оскільки фактично, предметом спірних правовідносин у даній справі є стягнення на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року, розрахованої із урахуванням базового місяця січня 2008 року.

Тобто, предметом даної справи є неналежне невиконання в/ч НОМЕР_1 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року у справі №240/41124/21, а не новий публічно-правовий спір, який виник між сторонами.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, визначеному статтями 382 та 383 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статей 382-383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду; визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності органу виконавчої служби, приватного виконавця.

При цьому, ч. 8 ст. 382 КАС України визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, відповідно до якого учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 та від 12 листопада 2018 року у справі №806/3099/17.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що підставою звернення до суду з даним позовом є невиконання судового рішення, а тому обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, оскільки суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення.

Відтак, у даній справі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення у справі №240/41124/21.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року по справі № 11-257заі18 тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Так, визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки між сторонами новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав який вирішений в судовому порядку по справі №240/41124/21 та рішення суду набрало законної сили.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.