Справа № 380/13268/23
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 рокусправа № 380/13268/23
Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Раєнко О.В., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , представник Леонтьєв О.В.
до проВійськової частини НОМЕР_1 , представник - Міненко С.А. про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

За приписами підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

Згідно Свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 позивач 10 лютого 1989 року народження та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29 жовтня 2011 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції Львівської області зроблено відповідний актовий запис за №1134. В шлюбі народжені їх діти 2011, 2014 року народження. Проживають усі разом за місцем реєстрації - по АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом №157/04-53 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб.

Відповідно до Довідки Серія 12 ААВ №731934 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 12 квітня 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлена інвалідність III групи.

Позивач, маючи правову підставу для звільнення під час воєнного стану з військової служби у запас, визначену підпунктом «г» пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону №12232-МІ «Про військовий обов`язок і військову службу», написав відповідний рапорт про звільнення, зареєстрований за №2.7/15326/23-Вн та подав його по команді.

27 травня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано індивідуальний акт у формі листа за № 12/15729/23-Вн, яким відмовлено позивачу у задоволенні рапорту про звільнення.

З огляду на обставину, якщо такий військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу, дискреційні повноваження командира військової частини НОМЕР_1 обмежені лише однією дією - звільнити позивача з військової служби в запас.

На переконання позивача, під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності.

При цьому вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є особою з інвалідністю, без конкретизації якої саме групи є інвалідність.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази, просив позов задоволити повністю.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (далі - Указ 64), термін дії якого неодноразово продовжувався по теперішній час, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і діє по теперішній час.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» (далі - Указ 65) постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання боєздатності Збройних Сил України та інших військових формувань, термін дії зазначеного Указу неодноразово продовжувався і діє по теперішній час.

Загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон України №2232-XII.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України №2232- XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

У частині першій статті 2 Закону України №2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону України №2232-ХІІ).

Згідно з частиною шостою статті 2 Закону України №2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону №47-ОС від 14.03 2023 року, зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у 15 мобільний прикордонний загін.

Розглянувши рапорти солдата ОСОБА_1 та доданих до них копій документів, було відмовлено у задоволенні рапортів.

На момент розгляду справи в суді позивач проходить військову службу в 15 мобільному прикордонному загоні.

Зважаючи на те, що в Україні діє правовий режим воєнного стану, перелік підстав, за якими звільняються з військової служби військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зазначений у п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Підпунктом «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, під час воєнного стану, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини, зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.

На думку відповідача перша або друга з умов зазначених в цій нормі Закону не є обов`язковою, якщо присутнє слово «або». Однак зважаючи, що вказано «та» це дає підстави вважати, що необхідним для застосування або двох умов (1 та 2) або другої умови (2).

У разі якщо б законодавець погодив можливість застосування однієї з умов то було б зазначено, що «або 1 або 2», « 1 або 2».

Ураховуючи зазначене, відсутні умови для звільнення визначені Законом.

Тобто, перша або друга з умов норми «у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи» не є обов`язковою, якщо присутнє слово «або».

Однак зважаючи, що вказано «та» це дає підстави вважати, що необхідним для застосування або двох умов (1 та 2) або другої умови (2).

У разі якщо б законодавець погодив можливість застосування однієї із умов то було б зазначено, що: «або 1 або 2», « 1 або 2».

Однак в даному випадку крім «або» також зазначено сполучник «та», що вказує на те, що саме друга умова є обов`язковою.

На переконання відповідача, законодавцем визначено такі підстави для звільнення:

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи;

Або

- у зв`язку з наявністю дружини(чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та одного із батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

Факт наявності дружини(чоловіка) з числа осіб з інвалідністю сам по собі не створює для військовослужбовця умов для звільнення, без наявності у нього одного із своїх батьків чи батьків дружини із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

Таким чином, підставою для звільнення військовослужбовця є застосування норм цієї статті в комплексі, з урахуванням двох частин, які є взаємопов`язані, та не можуть бути застосовані окремо одна від одної.

Критерії встановлення інвалідності визначені Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317 (далі Положення №1317).

Відповідно до п. 26 Положення №1317 особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. І група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Пунктом 27 Положення №1317 визначено, що підставою для встановлення І групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Наведені критерії встановлення інвалідності у взаємозв`язку з визначеними підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», підставами звільнення з військової служби під час воєнного стану (через сімейні обставини) свідчать про необхідність здійснення військовослужбовцем догляду за непрацездатною особою або особою із захворюванням, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи.

Надані позивачем докази не свідчать про наявність у його дружини обставин непрацездатності, значного обмеження життєдіяльності, неспроможності або обмеженої спроможності до самообслуговування, що у контексті п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» є підставою звільнення з військової служби.

Таким чином, на думку відповідача, слід дійти висновку про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги заперечив, надав суду додаткові докази та пояснення просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 16.06.2023 року у даній справі відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Ухвалою судді від 04.08.2023 року постановлено про перехід з спрощеного провадження в загальне позовне провадження.

Судом встановлені наступні обставини:

Згідно із Довідкою Серія 12 ААВ №731934 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 12 квітня 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлена інвалідність III групи.

23.05.2023 позивача подав відповідний рапорт про звільнення, у зв`язку із сімейними обставинами, наявність дружини із числа осіб з інвалідністю на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зареєстрований 24.05.2023 за №2.7/15326/23-Вн.

27.05.2023 відповідач листом «Про розгляд рапорту щодо звільнення» за № 12/15729/23-Вн, відмовив позивачу у задоволені вказаного рапорту.

Мотиви відмови по суті такі:

«Таким чином, обов`язковою умовою для звільнення позивача з військової служби є наявність у нього дружини з інвалідністю І чи ІІ групи».

До таких висновків, згідно тексту та змісту вказаної відповіді, відповідач дійшов лише через власне тлумачення Українського правопису змісту підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірну відмову протиправною та такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Судом частково враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірної відмови з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Згідно із наявних у справі доказів судом встановлено, що дружина позивача є особою з інвалідністю 3 групи (довідка МСЕК серії 12 ААВ № 731934 від 12.04.2023). Причина інвалідності, з дитинства ураження опорно рухового апарату, безтермінове, протипоказане робота з тривалою ходою.

Будучи допитаною у справі в якості свідка ОСОБА_3 , вказала про важкість своєї хвороби (опорно рухового апарату) в тому числі в побуті, та зазначила прогресування хвороби і про те, що за наслідками такої у неї вже може бути інвалідність І чи ІІ групи. Планує з цього приводу звертатись до МСЕК.

Вказані обставини сторонами у справі не спростовуються і не заперечується.

Згідно із Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч. 1 із ст. 1 цього ж Закону, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ст. 3 цього ж Закону, правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 цього ж Закону, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час дії воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірній відмові суд зазначає наступне:

Відповідач при вирішені рапорту позивача жодним чином не розглянув його по суті, а вдався лише до власного тлумачення Українського правопису змісту підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У спірній відмові немає жодних висновків про суть рапорту позивача, а саме, що дружина позивача є особою з інвалідністю ІІІ групи. Про причина інвалідності, стан ураження опорно рухового апарату дружини позивача тощо.

На думку суду, конструкція норми підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», надає право військовослужбовцю, під час дії воєнного стану, бути звільненим з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), як у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, оскільки законодавцем не визначенні в цій частині інші істотні умови (такі, як група І, ІІ чи ІІІ особи з інвалідністю), для звільнення з військової служби.

Судом не враховується заперечення відповідача, оскільки військовослужбовець може бути звільненим з військової служби, якщо:

- «у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи»,

та

- «у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи», .

В жодному випадку судом не встановлено обов`язкового причинного взаємозв`язку наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю із встановленням їм саме I чи II групи.

На думку суду логіка законодавця в побудові алгоритму обставин полягає в тому, що військовослужбовці, крім іншого, звільняються з військової служби у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, саме без обмеження групи такої інвалідності.

Таким чином, спірна відмова є протиправною, відтак в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби суд зазначає наступне.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх прийняли, з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

За правилами абзацу другого частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені в законі.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

За таких обставин на даний час зобов`язання відповідача суперечить завданням адміністративного судочинства.

На переконання суду, ефективним та належним (щодо розглядуваних правовідносин) способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути по суті рапорт позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Також суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же по суті підстав, судом не враховуються заперечення відповідача.

Відповідно позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії, - задоволити частково.

Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 24.05.2023 року за №2.7/15326/23- Вн, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. 295 -297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

СуддяГавдик Зіновій Володимирович