Справа № 990/146/23
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 990/146/23

адміністративне провадження № П/990/146/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів Васильєвої І. А., Гімона М. М., Пасічник С. С., Яковенка М. М.,

за участю секретаря судового засідання Кліменко Д.І. та учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Белінської О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів та заяву судді Гімона М. М. про самовідвід у справі № 990/146/23 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

у с т а н о в и в :

У провадженні Верховного Суду як суду першої інстанції перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про:

- визнання протиправною бездіяльності Вищої ради правосуддя щодо нерозгляду заяви від 11 квітня 2023 року судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 про звільнення у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України;

- визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 20 червня 2023 року про невключення до порядку денного № 54 засідання Вищої ради правосуддя 20 червня 2023 року питання розгляду заяви від 11 квітня 2023 року про відставку судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 ;

- визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 22 серпня 2023 року про відкладення розгляду матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку із поданням заяви про відставку та невключення до порядку денного № 77 засідання Вищої ради правосуддя 22 серпня 2023 року питання розгляду заяви про відставку від 11 квітня 2023 року судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Вищої ради правосуддя розглянути питання про включення до порядку денного пленарного засідання Вищої ради правосуддя питання розгляду заяви від 11 квітня 2023 року про відставку судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 , подану на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України;

- зобов`язання Вищої ради правосуддя розглянути заяву від 11 квітня 2023 року про звільнення у відставку судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України та ухвалити рішення про звільнення судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України та ухвалити рішення про звільнення відповідно до статті 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи із обставин, які мали місце на час розгляду заяви про звільнення у відставку, а саме можливості відновлення судом права нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді за перебування на адміністративній посаді судді, яке порушено у зв`язку із очевидною протиправною бездіяльністю Вищої ради правосуддя;

- визнання протиправною бездіяльності Вищої ради правосуддя щодо нерозгляду з 11 травня 2023 року заяви від 11 квітня 2023 року судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 про звільнення у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України, яка призвела до втрати позивачем здоров`я та інвалідності третьої групи з причиною інвалідності загальне захворювання;

- визнання протиправною бездіяльність Вищої ради правосуддя щодо не розгляду по суті, не надання позивачу відповіді на його звернення від 23 травня 2023 року (зареєстроване за № 291/4/6-23), звернення від 26 травня 2023 року (зареєстроване за № 291/5/6-23), звернення від 01 червня 2023 року (зареєстроване 05 червня 2023 року за № 291/6/6-23) в частині письмового повідомлення позивача про причини не ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про звільнення, в порушення частини третьої статті 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", протягом одного місяця з дня надходження заяви позивача про звільнення від 11 квітня 2023 року;

- зобов`язання Вищої ради правосуддя розглянути та надати позивачу відповідь по суті на його звернення від 23 травня 2023 року (зареєстроване за № 291/4/6-23), звернення від 26 травня 2023 року (зареєстроване за № 291/5/6-23), звернення від 01 червня 2023 року (зареєстроване 05 червня 2023 року за № 291/6/6-23) в частині повідомлення позивача про причини не ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про звільнення, в порушення частини третьої статті 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", протягом одного місяця з дня надходження заяви позивача про звільнення від 11 квітня 2023 року;

- стягнення з Вищої ради правосуддя на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, спричиненої бездіяльністю Вищої ради правосуддя, у розмірі 211 439 грн;

- стягнення з Вищої ради правосуддя на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої бездіяльністю Вищої ради правосуддя, у розмірі 250 000 грн.

Судове засідання у цій справі призначено на 13 грудня 2023 року о 16 год. 30 хв. у приміщенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

09 грудня 2023 року позивач направив на офіційну електронну адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду заяву про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Дашутіна І. В., Яковенка М. М., Пасічник С. С., Гімона М. М., Васильєвої І. А.

Зазначена заява обґрунтована тим, що між суддями Верховного Суду, які входять до складу колегії суддів, що розглядає цю справу, та Вищою радою правосуддя є конфлікт інтересів, оскільки на розгляді у Вищій раді правосуддя перебувають дисциплінарні скарги стосовно суддів, що розглядають цю справу.

Заявник посилається на інформацію, викладену у листі Вищої ради правосуддя від 02 серпня 2023 року № 6516/0/9-23, де повідомляється, що у Вищій раді правосуддя станом на 01 серпня 2023 року стосовно суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зареєстровано дисциплінарні скарги, а саме: щодо Дашутіна І. В. - 1 скарга; щодо Пасічник С. С. - 1 скарга, щодо Яковенка М. М. - 2 скарги; щодо Гімона М. М. - 4 скарги; щодо Васильєвої І. А. - 3 скарги.

У судовому засіданні суддя Гімон М. М. подав заяву про самовідвід від розгляду справи, яка вмотивована тим, що одним із відповідачів у цій справі є Вища рада правосуддя. Водночас ухвалою Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя № 1425/3дп/15-21 від 30 червня 2021 року відкрита дисциплінарна справа за скаргою ОСОБА_7 стосовно суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема, Гімона М. М .

Разом з тим, суддя зауважує, що вказані обставини не впливають на його неупередженість при розгляді цієї справи і не свідчать про особисту зацікавленість в результаті її розгляду. Однак, для того, щоб у сторін не виникало сумнівів у неупередженості та безсторонності суду, який розглядає дану справу, суддя Гімон М. М. вважає за необхідне заявити самовідвід.

У судовому засіданні позивач підтримав заяву про відвід та не висловив заперечень проти задоволення заяви судді Гімона М. М. про самовідвід.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення заяв про відвід колегії суддів та самовідвід судді Гімона М. М., зважаючи на відсутність сумнівів в об`єктивності та/або неупередженості цього складу суду при розгляді справи, в тому числі і судді Гімона М. М.

Вирішуючи подану заяву про відвід колегії суддів та заяву про самовідвід судді Гімона М. М., колегія суддів зазначає таке.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статті 31 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою наведеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).

Так метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема та запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з:

- суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та

- об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика ЄСПЛ свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункти 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

У статті 20 параграфу 2 Законодавчого інструментарію щодо конфліктів інтересів Ради Європи зроблено такий виняток: «Приватні інтереси не складають конфлікту інтересів, якщо всі інші судді в країні мали би такий самий конфлікт інтересів».

У контексті цього варто зазначити, що за правилами статей 22, 266 КАС України справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя підлягають розгляду Верховним Судом як судом першої інстанції.

Таким чином, у ситуації, що розглядається, справу неможливо буде передати будь-якому іншому судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, адже усі судді перебувають під дисциплінарною юрисдикцією Вищої ради правосуддя.

Крім того, варто звернути увагу на наявність усталеного підходу в оцінці ситуацій щодо конфлікту інтересів: ситуації, які стосуються всіх суддів, а не конкретного судді, не вважаються конфліктом інтересів. Тим більш, якщо відповідна дисциплінарна скарга безпосередньо не пов`язана зі справою, яка є предметом розгляду.

Зважаючи на викладене, сама по собі наявність у Вищій раді правосуддя дисциплінарних скарг стосовно суддів, які розглядають цю справу, до того ж і за відсутності доказів, що питання у скаргах пов`язані зі справою, що розглядається, не може бути достатньою підставою для висновку про наявність у суддів особистої, прямої чи опосередкованої заінтересованості в результаті справи або інших обставин, що викликають сумнів у їх неупередженості та/або об`єктивності при розгляді адміністративної справи.

Тому, викладені позивачем обставини не викликають обґрунтованих сумнівів у неупередженості або необ`єктивності суддів Дашутіна І. В., Яковенка М. М., Пасічник С. С., Гімона М. М., Васильєвої І. А., оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цих суддів як з погляду суб`єктивного критерію, так і з погляду об`єктивного критерію, яким керується ЄСПЛ, у зв`язку з чим заява позивача про відвід колегії суддів є необґрунтованою.

З цих самих підстав колегія суддів не встановила будь-яких обставин, які можуть викликати сумнів у неупередженості та безсторонності судді Гімона М. М. та слугувати підставою для задоволення заяви судді Гімона М. М. про самовідвід.

Частиною четвертою статті 40 КАС України встановлено, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Ураховуючи, що заява про відвід була подана 09 грудня 2023 року у вихідний день та отримана Верховним Судом у перший після нього робочий день - 11 грудня 2023 року, вона уважається такою, що подана пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, тому не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується цим складом суду.

Керуючись статтями 49, 248, 256, 266, 294, 295 КАС України,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Дашутіна І.В., Яковенка М.М., Пасічник С.С., Гімона М.М., Васильєвої І.А. від участі в розгляді справи № 990/146/23 визнати необґрунтованою та відмовити у її задоволенні.

Відмовити у задоволенні заяви судді Гімона М. М. про самовідвід.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення і окремо оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 14 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді І. А. Васильєва

М. М. Гімон

С. С. Пасічник

М. М. Яковенко