Справа № 520/26647/23
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 р. № 520/26647/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Військова частина НОМЕР_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить:

1. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь військової частини НОМЕР_1 (Ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), відшкодування матеріальної шкоди у сумі 168 142 грн 12 коп. (сто шістдесят вісім тисяч сто сорок дві грн 12 коп.).

2. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що за відповідачем обліковується сума матеріальної шкоди завданої позивачу у сумі 168 142 грн. 12 коп., яка відповідачем в добровільному порядку сплачена не була, а отже підлягає стягненню в судовому порядку.

Ухвалою суду від 25.10.2023 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та отримана відповідачем через електронний кабінет, що підтверджується матеріалами справи.

Від відповідача, відзив на адміністративний позов не надходив, отже, своїм правом на подання відзиву по адміністративній справі відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що відповідач - Старший лейтенант ОСОБА_1 , командир роти охорони та забезпечення бази зберігання інженерних боєприпасів та майна військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 , проходив дійсну військову службу до 23.08.2022.

В період з 01 по 16.05.2022 територія бази зберігання інженерних боєприпасів та майна військової частини НОМЕР_1 смт Малинівка, Харківської області (далі "База зберігання") була масово обстріляна російськими окупаційними військами, внаслідок чого було пошкоджено 90% адміністративних будівель, споруд та сховищ технічної території.

В результаті масових обстрілів Бази зберігання значну частину майна було пошкоджено, знищено (втрачено) у ході воєнних (бойових дій).

Також судом встановлено, що керуючись наказом Міністерства оборони України № 608 від 21.11.2017 "Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України" з метою встановлення можливої втрати або знищення майна, а також встановлення ступеня вини посадових осіб бази зберігання інженерних боєприпасів та майна військової частини НОМЕР_1 чиї дії або бездіяльність призвели до даного випадку командиром військової частини було призначено службове розслідування стосовно можливої втрати або знищення військової техніки та майна на Базі зберігання інженерних боєприпасів та майна.

За результатами проведених службових розслідувань Комісією пропоновано притягнути ряд посадових осіб Бази зберігання серед яких є Старший лейтенант ОСОБА_1 , командир роти охорони та забезпечення бази зберігання інженерних боєприпасів та майна військової частини НОМЕР_1 до повної матеріальної відповідальності.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.07.2022 № 968 "Про результати проведення службового розслідування" відповідача притягнуто до повної матеріальної відповідальності за втрату майна, а саме: - за нестачу майна автомобільної служби на суму 7483 грн 51 коп; - за нестачу майна бронетанкової служби на суму 673 грн 98 коп; - за нестачу майна електротехнічної служби на суму 58 788 грн 95 коп; - за нестачу майна продовольчої служби на сумі 2658 грн 85 коп; - за нестачу майна дорожньої служби на суму 98 536 грн 83 коп.

Таким чином, загальна сума завданої шкоди становить 168 142 грн. 12 коп.

23.08.2022 Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.08.2022 № 243 відповідача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на підставі підпункту "б", пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку).

Перебуваючи на дійсній службі до відповідача засовувалося положення ст. 13 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (надалі Закону України "Про матеріальну відповідальність") та здійснювалось щомісячні відрахування в розмірі 20 % його місячного грошового забезпечення.

Ппісля звільнення із військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини до відповідача застосовується положення ст. 12 Закону України "Про матеріальну відповідальність".

Станом на дату притягнення відповідача до матеріальної відповідальності відповідач вже був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Також судом встановлено, що 19.07.2023 позивачем з метою досудового врегулювання спору відповідачу направлено листа з пропозицією добровільно сплатити заборгованість з можливістю оплати частинами, однак матеріальна шкода у сумі 168 142 грн. 12 коп. відповідачем в добровільному порядку сплачено не було, доказів зворотного суду не надано.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова деліктна відповідальність це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Зобов`язання щодо відшкодування шкоди (деліктне зобов`язання) це таке цивільно-правове зобов`язання, за яким потерпілий (кредитор) має право вимагати від заподіювача шкоди (боржника) відшкодування в повному обсязі протиправно завданої шкоди шляхом відшкодування її в натурі або відшкодування завданих збитків.

При вирішенні таких питань необхідно виходити із загальних положень цивільного законодавства, а щодо військовослужбовців - враховувати встановлений для них спеціальний порядок притягнення до матеріальної відповідальності, передбачений Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про матеріальну відповідальність" переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про матеріальну відповідальність" особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Пунктом 1 частини 1 статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність" передбачено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі передання під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про матеріальну відповідальність" розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Частиною 2 статті 10 Закону України "Про матеріальну відповідальність" встановлено, що особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене.

Відповідно до статті 12 закону України "Про матеріальну відповідальність" у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Відповідно до Конституції України та інших актів законодавства України військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді.

Особи, які посягають на державну власність, недбало ставляться до озброєння, техніки та іншого військового майна, притягаються до матеріальної відповідальності. Притягнення до матеріальної відповідальності не звільняє від дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

До військовослужбовців належать: солдати, матроси, сержанти, старшини строкової військової служби і ті, які проходять військову службу за контрактом, курсанти (слухачі) військово-навчальних закладів, жінки, які проходять військову службу за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу, прапорщики, мічмани та офіцери Збройних Сил України, Прикордонних військ України, військ Цивільної оборони, Управління державної охорони України та інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України, Служби безпеки України, військ внутрішньої та конвойної охорони внутрішніх справ України, а також призвані на збори військовозобов`язані.

Цивільне законодавство визначає (стаття 174 ЦК України), що держава як самостійний учасник цивільних відносин, як суб`єкт цивільного права, що має відокремлене майно, несе відповідальність за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

За приписами ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" від 21 вересня 1999 року № 1075-XIV, військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність" умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. 36. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини).

До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння бойова та інша техніка, боєприпаси.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відносно вимоги стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 витрати на сплату судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки в даному випадку Військова частина НОМЕР_1 виступає в якості суб`єкта владних повноважень, судові витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 168 142 (сто шістдесят вісім тисяч сто сорок дві) грн. 12 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.