Справа № 600/7413/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 грудня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/7413/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , надбавки за кваліфікацію за період з 2014-2019 рр. у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру.

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 , надбавку за кваліфікацію з січня 2014 року по грудень 2014 року включно за 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; з січня 2015 року по лютий 2018 року включно за 1-й клас - 8 відсотків посадового оклад; з січня 2019 по серпень 2019 року включно за клас майстра - 11 відсотків посадового окладу, визначених у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», виплату провести з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної 20-ти та 25-ти річної календарної військової служби у розмірі 50% від встановленого розміру;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної військової служби за 20-ть років у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням та за 25-ть років у розмірі 2 посадових окладів та окладів за військовим званням, виплату здійснити з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії й відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом із зазначенням інших підстав для поновлення строку та надання доказів поважності причин його пропуску.

У встановлений судом строк позивачем подано до суду заяву, в якій він просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом та поновити цей строк.

Представник позивача зазначає, що застосування положень статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України у публічних спорах про стягнення заробітної плати (суддівської винагороди, грошового забезпечення тощо) у разі порушення законодавства про оплату праці і, відповідно, обмеження права на звернення до суду місячним строком призведе до дискримінації державних службовців, військовослужбовців за ознакою місця роботи. Відповідно представник позивача наголошує, що в даному випадку при визначенні строку звернення до суду з даним позовом слід застосовувати саме строк передбачений статтею 233 КЗпП України три місяці. У зв`язку з чим просить врахувати, що інформацію про нарахування та виплату грошового забезпечення в меншому розмірі стала відома позивачу після отримання відповіді на адвокатські запити та ознайомлення із картками грошового забезпечення, тобто 29 вересня 2023 року. Відтак, строк протягом якого позивач мав право звернутися до суду з цим позовом у межах установлених законом (частина 2 статті 233 КЗпП України), триватиме з 30 вересня 2023 року по 30 грудня 203 року, у зв`язку з цим вваж є поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Розглянувши вказану заяву та перевіривши матеріали справи, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з невірним нарахуванням та виплатою відповідачем позивачу надбавки за кваліфікацію в період з 2014 по 2019 року та винагороди за тривалість безперервної 20-ти та 25-ти річної календарної військової служби.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження позивачем військової служби, тобто публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду в питанні застосування строків звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби , що вбачається з постанови суду касаційної інстанції від 07 вересня 2023 року у справі №160/914/23.

Відтак, у справах щодо проходження публічної служби законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до адміністративного суду з позовом за їх захистом.

Як вбачається зі матеріалів позову, позивач зазначає, що про порушення його прав щодо неналежної виплати надбавки за кваліфікацію та винагороди за тривалість безперервної військової служби він дізнався 29 вересня 2023 року (з дати отримання відповіді на адвокатський запит)

За таких обставин, перебіг строку звернення до адміністративного суду з цим позовом про визнання протиправним дій відповідача щодо невірного обчислення надбавки за кваліфікацію та винагороди за тривалість безперервної військової служби та зобов`язання нарахувати та виплатити такі в належному розмірі почався 30 вересня 2023 року, що фактично визнається позивачем згідно змісту позову та заяви про поновлення строку звернення до суду.

Відтак, строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду з цим позовом у межах, установлених законом, тривав з 30 вересня 2023 року по 30 жовтня 2023 року.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, з цією позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду лише 14 листопада 2023 року (згідно відбитку штампу поштового відправлення), тобто із пропуском строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтованість застосування саме норм частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України до обрахунку строку звернення до суду у правовідносинах, пов`язаних з проходженням та звільненням з публічної служби, в тому числі щодо нарахування всіх належних сум, що підлягають виплаті при звільненні, підтверджується і висновком Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 11 лютого 2021 року по справі №240/532/20.

Також суд звертає увагу і на те, що у постанові від 14 червня 2018 року (справа №800/102/17) Велика Палата Верховного Суду вказала, що в пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (Заява №24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі "Ашінгдан проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), від 28 травня 1985 року, пункт 57, Серія A, N 93).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду, із урахуванням наведених висновків Європейського суду з прав людини, а також положень частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що вказаною нормою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

З огляду на викладене, суд констатує, що даний позов подано до адміністративного суду з пропуском місячного строку звернення до суду у справах щодо проходження та звільнення з публічної служби.

В аспекті наведеного варто зазначити і те, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі № 320/2915/20 та ін., які суд враховує у відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, згідно з якою причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Надаючи оцінку доводам заяви, поданої позивачем на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху від 24 листопада 2023 року, варто зазначити наступне.

У поданій представником позивача заяві не наведено жодної причини неможливості подати даний позов у місячний строк з моменту отримання відповіді на адвокатський запит, тобто з 30 вересня 2023 року по 30 жовтня 2023 року..

До того ж, в заяві не наведено жодної обставини, яка могла об`єктивно перешкоджати позивачу або його представнику звернутися з вказаним позовом у строк встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, як і не додано жодного доказу, які б могли підтвердити такі обставини.

Водночас, як вбачається зі змісту вказаної заяви, така фактично зводиться до оспорювання позиції суду, викладеної в ухвалі про залишення позовної заяви без руху щодо застосування до даного спору строків, визначених частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак така позиція є помилковою, оскільки, як вже було встановлено судом, заявлені позивачем позовні вимоги щодо невірного нарахування та виплати відповідачем позивачу надбавки за кваліфікацію в період з 2014 по 2019 року та винагороди за тривалість безперервної 20-ти та 25-ти річної календарної військової служби є спором щодо проходження та звільнення ОСОБА_1 з публічної служби, а не трудовим спором у розумінні норм Кодексу законів про працю України.

Тому до спірних відносин застосовуються саме положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якими і встановлено спеціальні строки звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Правові підстави для застосування строків, визначених Кодексу законів про працю України, відсутні.

Наведене узгоджується із наведеними вище висновками Верховного Суду в питанні застосування строків звернення до адміністративного суду у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Наведене вище, свідчить про невиконання ухвали суду від 24 листопада 2023 року та не усунення недоліків позову, адже позивачу було запропоновано подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом із зазначенням інших підстав для поновлення строку та надання доказів поважності причин його пропуску.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено жодних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом. Подана заява про усунення недоліків є безпідставною та необґрунтованою.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для повернення позовної заяви позивачеві.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 171, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

2. Роз`яснити, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк