Справа № 520/4493/22
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 520/4493/22

адміністративне провадження № К/990/40220/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі №520/4493/22 за позовом ОСОБА_1 до Харківського міського голови Терехова Ігоря Олександровича, Харківської міської ради, Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради, Харківської міської ради, Харківського міського голови Терехова Ігоря Олександровича, в якому просила:

- поновити її на роботі на посаді начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради з 03.02.2022, скасувавши розпорядження Харківського міського голови Терехова І.О. від 31.01.2022 № 114/2к «Про звільнення з займаної посади» в частині звільнення ОСОБА_1 , начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради, 02.02.2022 у зв`язку зі змінами в організації праці згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку;

- стягнути з Харківської міської ради на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 03.02.2022 по дату прийняття рішення суду про поновлення позивача на посаді.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року позов задоволено:

- скасовано розпорядження Харківського міського голови Терехова І.О. від 31.01.2022 № 114/2к «Про звільнення з займаної посади» в частині звільнення ОСОБА_1 , начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради, 02.02.2022 у зв`язку зі змінами в організації праці згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього місячного заробітку;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради з 03.02.2022;

- стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 122245,92 грн, з відрахуванням обов`язкових платежів.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року у справі №520/4493/22 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Ухвалами Верховного Суду від 05 вересня та 03 жовтня касаційні скарги ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі №520/4493/22 було повернуто особі, яка їх подала.

29 листопада 2023 року до Суду надійшла повторно надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі №520/4493/22.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржниця посилається на наявність підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував статтю 42 КЗпП України без урахування висновку Верховного Суду 24 червня 2020 року у справі №742/1209/18, а саме: що відповідач (суб`єкт владних повноважень) у разі звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України зобов`язаний був довести належне виконання вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, у якого є перевага на залишення на роботі у зв`язку із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Скаржниця указує, що суд апеляційної інстанції застосував статтю 49-2 КЗпП і не врахував висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 11 червня 2020 року у справі №826/5602/16, а саме: якщо фактично відбулась реорганізація в структурних підрозділах органу влади шляхом ліквідації одного із структурних підрозділів та створенням іншого, то це покладає на роботодавця обов`язок запропонувати всі вакантні посади, які з`явилися на підприємстві і які існували на день звільнення.

Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Судом також установлено, що правовідносини у цій справі №520/4493/22 та у справах №742/1209/18, №826/5602/16 не є подібними, оскільки зумовлені неоднаковими фактичними обставинами справ.

Так, у справі №826/5602/16 суди встановили, що позивачу пропонували посади, але не усі, на підставі чого зроблено висновок, що відповідач належним чином не виконав свого обов`язку щодо працевлаштування.

У справі №742/1209/18 суди вказали, що відповідач неналежно виконав вимоги частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування свого працівника, оскільки не запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Доказів відмови позивача від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві суди не встановили. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами те, що позивачка не відповідала визначеній посаді по кваліфікаційним вимогам та досвіду, оскільки не надано суду доказів на підтвердження зазначених обставин, враховуючи дані трудової книжки, згідно з якими позивачка була переведена на посаду озеленювача 4 розряду та відсутність даних щодо зміни специфіки роботи за час перебування на іншій посаді.

У цій справі №520/4493/22 суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, виходив з того, що представником відповідача зазначено, що на момент повідомлення про майбутнє вивільнення серед підходящих позивачу посад вакантною була лише та яка була запропонована, а саме інспектора з паркування сектору інспекційної роботи №4 Інспекції з паркування Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради, на час вручення повідомлення, на всі інші вакантні посади були прийняті інші працівники. Доводів щодо недотримання відповідачем вимог статті 42 КЗпП України стосовно проведення порівняльного аналізу кандидатури позивача на предмет визначення переважного права на залишення на роботі позивачкою не наводяться.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявником не викладено передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі №520/4493/22 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська