Справа № 260/5488/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/5488/21 пров. № А/857/17202/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року про відмову у встановлені судового контролю у справі № 260/5488/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду,

суддя у І інстанції Ващилін Р.О.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 ( далі - ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області ( далі ГУПФУ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправними дії ГУПФУ по відмові у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року, оформлену листом №5228-5124/Г-02/8-0700/21 від 12 жовтня 2021 року.

Зобов`язано ГУПФУ здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Закарпатського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року №ХР9421 ( далі Довідка), відповідно до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII ( далі Закон № 2262-XII ), ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ ( далі Закон №2011-ХІІ), положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 ( далі Постанова №704 ), та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. Рішення суду набрало законної сили 21 січня 2022 року.

16 серпня 2023 року представник позивача подав до суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення.

На обґрунтування заяви апелянт зазначає, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року відповідачем було проведено перерахунок його пенсії, однак суму донарахованої пенсії у розмірі 192245,13 грн. виплачено не було, незважаючи на те, що виконавчий лист по справі перебуває на примусовому виконанні в органах Державної виконавчої служби України.

Просив суд встановлення судового контролю за виконанням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 260/5488/21 шляхом зобов`язання ГУПФУ у 30 денний строк з дати прийняття ухвали подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції позивач оскаржив її у апеляційному порядку. Вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі позивач просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його заяву про встановлення судового контролю.

Вимоги в апеляційній скарзі обґрунтовує тим, що не існує жодного об`єктивного та розумного обґрунтування тривалого невиконання відповідачем рішення суду в частині не здійснення виплат перерахованої пенсії на користь позивача, що свідчить про незаконність дій відповідача та є підставою для встановлення судового контролю за рішенням суду в порядку ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України). Також апелянт зазначає, що у зв`язку з онкологічним захворюванням систематично перебуває на стаціонарному лікуванні на підтвердження зазначених обставин позивач долучає до апеляційної скарги копії результатів медичного огляду в КНП «Лікарня святого Мартина» від 04.08.2023 року та виписки з медичної карти стаціонарного хворого №12000/2023 від 27.06.2023 року та №14711/2023 від 07.08.2023 року та отримавши судовий захист порушеного відповідачем права на пенсійне забезпечення вже більш, ніж півтори року безрезультатно очікує виплату відповідачем належного йому перерахунку пенсії. Позивач наголошує, що має легітимні очікування, що відповідач здійснить виплату належної йому заборгованості по пенсії, але відповідач допускає протиправну бездіяльність щодо не виплати перерахованої пенсії, а, оскільки відповідно постанови Великої Палати від 16.01.2019 року у справі № 452/3296/16-ц, де суд сформував правову позицію, що стягнення нарахованої, але не виплаченої пенсії має вирішуватись в порядку судового контролю, а не поданням окремого позову про стягнення, інакше це може призвести до подвійного стягнення однієї і тієї ж суми, то позивач вважає, що встановлення судового контролю є єдиним можливим та необхідним способом виконати судове рішення в даній справі.

Перевіривши матеріали справи, доводи заяви про встановлення судового контролю, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ГУПФУ задоволено повністю. Визнано протиправними дії ГУПФУ по відмові у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року, оформлену листом №5228-5124/Г-02/8-0700/21 від 12 жовтня 2021 року. Зобов`язано ГУПФУ здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі Довідки, відповідно до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону № 2262-XII, ст. 9 Закону №2011-ХІІ, положень Постанови №704, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Листом від 18 лютого 2022 року №0700-0307-8/8739 ГУПФУ повідомило позивача, що на виконання рішення суду здійснило перерахунок основного розміру пенсії. Розмір пенсії з 01 березня 2022 року становить 11636,58 грн. Різниця в пенсії за минулий час ( з урахуванням виплачених сум) за період 01 квітня 2019 року по 28 лютого 2022 року склала 192245,13 грн. Також у листі ГУПФУ зазначило, що вищезазначена сума буде виплачена позивачу після виділення коштів з Державного бюджету України.

Закарпатським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист №260/5488/21 у справі № 260/5488/21, та 13 квітня 2022 року постановою головного державного виконавця відкрито виконавче провадження №68731933.

Листом від 27 квітня 2023 року ГУПФУ позивача, що виконавчий лист №260/5488/21 виконано 10 лютого 2022 року в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження. З 01 березня 2022 року виплата пенсії позивача буде здійснюватися з урахуванням судового рішення, а різниця в пенсії за минулий час ( з урахуванням виплачених сум) за період 01 квітня 2019 року по 28 лютого 2022 року склала 192245,13 грн буде виплачена позивачу після виділення коштів з Державного бюджету України.

Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернувся з заявою до суду.

Відмовляючи у задоволенні заяву позивача суд першої інстанції виходив із того, що оцінивши долучену до поданої заяви копію листа ГУПФУ від 18.02.2022 №0700-0307-8/8739, суд дійшов висновку, що таким позивача повідомлено про проведений перерахунок пенсії та донарахування 192245,13 грн, заборгованості за період з 01.04.2019 по 28.02.2022, що буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України. Таким чином, вказаний лист не свідчить про ухиляння відповідача від виконання рішення суду або його невиконання. Навпаки такий доводить вчинення ГУПФУ заходів, спрямованих на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року. Також, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстав вважати, що відповідач не виконає рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року, тому не вбачає за необхідне встановлювати судовий контроль за його виконанням.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За змістом частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 2 ст. 382 КАС України визначено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 382 КАС України половина суми штрафу стягується на користь позивача інша половина до Державного бюджету України.

Водночас положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу, на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених частиною першою статті 382 КАС України. Тобто встановлення судом обов`язку суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення, можливе й після ухвалення такого рішення, за наслідком розгляду відповідного клопотання позивача.

Така позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, а також правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.

Так, у справі № 800/592/17 Велика Палата Верховного Суду змінила підхід до правил застосування судового контролю, роз`ясненого у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 3 від 13.03.2017 «Про огляд практики застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства». Зокрема, Вищий адміністративний суд вважав, що суд першої чи апеляційної інстанції може застосовувати судовий контроль за виконанням рішення суб`єкта владних повноважень-відповідачем лише під час прийняття рішення у справі. Натомість Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що клопотання про встановлення судового контролю може бути подане й після ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, необхідність встановлення судового контролю за виконанням судового рішення вирішується судом залежно від обставин кожної адміністративної справи та є його правом, а не обов`язком.

Суд виходить з того, що судовий контроль є важливою конституційною гарантією забезпечення обов`язковості судового рішення. Це означає, що судове рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (відповідно до приписів резолютивної та мотивувальної частини рішення).

Таким чином, аналіз положень статті 382 КАС України свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які б свідчили про ухиляння відповідача від виконання судового рішення чи/або відсутність у нього наміру його виконувати.

Як вбачається зі змісту заяви, обґрунтовуючи необхідність встановлення судового контролю, позивач зазначає, що відповідачем не виконано рішення суду.

Слід вказати про те, що метою встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є спонукання відповідача-суб`єкта владних повноважень до виконання рішення суду, ухваленого не на його користь, якщо таке рішення передбачає вчинення певних дій. При цьому визначальним є те, чи є достатні підстави вважати, що відповідач може ухилятися від виконання судового рішення, маючи реальну можливість його виконати.

Як вже було встановлено судом, що ГУПФУ листом від 18 лютого 2022 року №0700-0307-8/8739 повідомило позивача, що виконавчий лист №260/5488/21 виконано 10 лютого 2022 року в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження. З 01 березня 2022 року виплата пенсії позивача буде здійснюватися з урахуванням судового рішення, а різниця в пенсії за минулий час ( з урахуванням виплачених сум) за період 01 квітня 2019 року по 28 лютого 2022 року склала 192245,13 грн буде виплачена позивачу після виділення коштів з Державного бюджету України.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, що вказаний лист не свідчить про ухиляння відповідача від виконання рішення суду або його невиконання. Навпаки такий доводить вчинення ГУПФУ заходів, спрямованих на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року.

Рішення суду в частині виплати донарахованої пенсії у справі № 260/5488/21, не виконано боржником протягом строку, визначеного державним виконавцем, з незалежних від його волі причин.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу позивача, що виконання рішення суду залежить не тільки від дій боржника, а й від здійснення відповідного фінансування (надходження до нього коштів від Пенсійного фонду України, призначених для здійснення виплат за вказаним судовим рішенням).

Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що ГУПФУ з 01 березня 2022 року провело позивачу перерахунок пенсії, на підставі рішення суду, розмір якої за підсумком складає 11636,58 грн. Сума доплати з квітня 2019 року по лютий 2022 року становить 192245,13 грн. Поряд з цим, виплату такої доплати позивач не здійснив з незалежних від нього причин.

Пенсійний орган зазначив, що виплата коштів на виконання рішення суду буде виплачена після виділення коштів із державного бюджету на ці цілі, оскільки ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнення з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що виплата пенсії забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення у справі № 260/5488/21 можливе за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що пенсійний орган повідомив позивача про те, що рішення суду виконано у добровільному порядку, надавши при цьому протокол перерахунку пенсії та розрахунку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що невиконання судового рішення ГУПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

В свою чергу, Верховний Суд в постановах від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 23.04.2020 у справі №560/523/19 та від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 13.10. 2021 у справі № 360/4708/20 та від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 зазначив, невиконання судового рішення ГУПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

З огляду на фактичні обставини справи, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутні підстав вважати, що відповідач не виконає рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року, тому не вбачає за необхідне встановлювати судовий контроль за його виконанням.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 серпня 2023 року про відмову у встановлені судового контролю у справі № 260/5488/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 19 грудня 2023 року