Справа № 400/9230/23
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 р. № 400/9230/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, і просить суд:- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень на місяць, передбаченої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період перебування останнього у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з 17.03.2023 по 15.04.2023 включно та перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 27.04.2023 по 11.05.2023 включно протиправною; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , додаткову винагороду у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень на місяць, передбачену п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період перебування останнього у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з 17.03.2023 по 15.04.2023 та перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 27.04.2023 по 11.05.2023 включно, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 компенсацію втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень на місяць, передбачену п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період перебування останнього у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з 17.03.2023 по 15.04.2023 та перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 27.0

Свої вимоги обгрунтовує тим, що, у порушення норм чинного законодавства,

Військова частина НОМЕР_1 не нарахувала та не виплатила йому збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Ухвалою суду від 31.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Військова частина НОМЕР_1 відзив на позовну заяву не надала про наявність судової справи повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

ОСОБА_1 з 22.07.2022 по 12.05.2023 проходив військову службу за призовом під час мобілізаціх на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час бойового завдання на позиціях неподалік н.п. Бахмут Донецької області внаслідок ворожого артилерійського обстрілу з боку збройних сил російської федерації ОСОБА_1 отримав поранення: мінно-вибухова травма. ВОСП м`яких тканин обох сідниць лівої гомілки з наявністю сторонніх предметів. Закритий перелом медіального виростку лівої великогомілкової кістки, лівої гомілки. Гемартроз лівого колінного суглобу (Довідка про обставини травми (поранення, контузії. Каліцтва) від 04.11.2022 № 14).

З приводу отриманого поранення судом встановлено: з 11.10.2022 по 27.10.2022 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Новомосковська ЦМЛ» НМР» хірургічне відділення (виписка № 2501 із медичної картки стаціонарного хворого); - з 28.10.2022 по 29.10.2022 - перебував на стаціонарному лікуванні у військово- медичному клінічному центрі Західного регіону (виписний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого №14645); - з 29.10.2022 по 12.11.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_4 (виписка із медичної картки стаціонарного хворого № 4801); - згідно довідки ВЛК від 10.11.2022 № 3016 перебував у відпустці за станом здоров`я терміном на 30 днів; з 13.12.2022 по 19.01.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_5 (виписний епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 4309); згідно довідки ВЛК від 19.01.2023 № 42 перебував у відпустці за станом здоров`я терміном на 30 днів; з 24.02.2023 по 16.03.2023 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Хмельницький обласний госпіталь ветеранів війни «ХОР» (виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №551); - згідно довідки ВЛК від 16.03.2023 № 502 перебував у відпустці за станом здоров`я терміном на 30 днів, а саме в період з 17.03.2023 по 15.04.2023 включно. - З 27.04.2023 по 11.05.2023 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «МОКГВВ» (виписний епікриз №1567).

Відповідно до Довідки ВЛК від 16.03.2023 № 502 травма тяжка, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.

Згідно листа Військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2023 № 2316 ОСОБА_1 була виплачена додаткова винагорода у розмірі, збільшеному до 100 000 грн. на місяць, за період з 10.10.2022 по 16.03.2023.

При цьому, за періоди з 17.03.2023 по 15.04.2023 (29 днів) та 27.04.2023 по 11.05.2023 (14 днів), додаткова винагорода, передбачена п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022,. не нарахована та не виплачена.

Позивач зазначає, що за період проходження стаціонарного лікування йому не виплачена у належному розмірі додаткова винагорода у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини, через що змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати додаткової винагороди за спірний період, позивач за захистом своїх порушених прав та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів Українивід28.02.2022 №168«Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацем 4 п.1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

Суд звертає увагу, що обидві вказані вище умови у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються довідкою (свідоцтвами) військово-лікарських комісій, а також виписками та виписними епікризами із медичних карт стаціонарного хворого.

А отже, позивач має право на отримання збільшеної до 100 000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише таких умов,

необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: - пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини; факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення; факт перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, виду лікувань, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.

Вищевказані умови дотримані та підтверджуються: довідкою військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 04.11.2022 № 14; довідкою ВЛК від 16.03.2023 № 502, відповідно до якої ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів; - відпускним квитком від 17.03.2023 №163, відповідно до якого ОСОБА_2 надано відпустку за станом здоров`я з 17.03.2023 по 15.04.2023 включно; виписним епікризом із медичної картки стаціонарного хворого реабілітаційного відділення № 1567, відповідно до якого ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування з 27.04.2023 по 11.05.2023 з приводу тугорузливості колінного суглобу зліва, больовий синдром,консолідуючий перелом верхньої третини великогомілкової кістки, внаслідок отриманої травми в ході бойових дій 10.10.2022.

А отже, позивач має право на отримання збільшеної до 100 000 гривень винагороди протягом строку перебування у відпустці за станом здоров`я за період з 17.03.2023 по 15.04.2023 включно, та на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я за період з 27.04.2023 по 11.05.2023року.

Щодо виплати позивачу додаткової винагороди, у розмірі збільшеної до 100 000 грн. на місяць, за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення суд зазначає наступне.

Згідно з абз. 4 п. 1 Постанови №168 умовою для виплати додаткової винагороди є перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

При цьому, обгрунтовуючи правомірність своїх дій в частині не виплати позивачу грошової винагороди, відповідач посилається на відсутність підстав такої виплати.

Суд зазначає, що нормативно-правовим актом, який визначає порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України є Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2022 №402 (далі - Положення).

Згідно з п.2.1. Положення, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько- льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Згідно з п.6.11. Положення, постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін не менше 30 календарних днів. Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

При цьому форма та зміст згаданої довідки ВЛК встановлені додатком 4 до Положення. Встановленою законодавством формою довідки ВЛК не передбачено вказання у ній відомостей про потребу військовослужбовця в лікуванні та про ступінь тяжкості отриманої травми.

Підпунктом «в» п.20.3 Положення встановлено виключний перелік повноважень ВЛК

при винесенні постанови в частині визначення, чого потребує військовослужбовець за результатами медичного огляду. Даним підпунктом не передбачено винесення ВЛК постанови про потребу у «відпустці для лікування після тяжкого поранення».

Водночас, ВЛК наділена повноваженням визначати потребу військовослужбовця у «відпустці за станом здоров`я на визначену нею кількість календарних днів».

З наведеного слідує, що наявне протиріччя у юридичних формулюваннях між Постановою №168, яка передбачає «відпустку для лікування після тяжкого поранення» за висновком ВЛК та Положенням, яке передбачає можливість ВЛК виключно визначити потребу у відпустці лише «за станом здоров`я».

В той же час, потреба у лікуванні під час відпустки встановлюється лікувальним закладом, в якому проходило стаціонарне лікування.

Суд звертає увагу, що відповідно до п.11 ст.10-1 Закону №2011-XII, у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання.

Закон, що є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили відносно як Постанови №168, так і Положення, містить формулювання «відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії», в той час як ВЛК формально позбавлена права виносити постанови про потребу військовослужбовця саме у такій відпустці.

Закон №2011-ХІІ, Постанова №168 та Положення містять різні юридичні формулювання одного й того самого терміну - відпустки за станом здоров`я для лікування поза умовами стаціонару, а всі заперечення відповідача зводяться виключно до формалізованого підходу у визначенні зазначених понять.

Крім цього, слід звернути увагу, що згідно п.9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Тобто, у вищенаведеному випадку законодавство ототожнює поняття «відпустка для лікування у зв`язку з хворобою» та «відпустка за станом здоров`я». Також слід вказати, що Постанова № 168 за своєю правовою природою не є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правові відносини у сфері охорони здоров`я, оскільки предметом правового регулювання даної постанови є фінансове забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій осіб. А тому вжите у Постанові № 168 формулювання «відпустка для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії» має бути трактовано установою (військовою частиною), що приймає рішення про таку відпустку лише з урахуванням спеціального законодавства у сфері охорони здоров`я, яке, в свою чергу такого виду відпустки не передбачає.

Отже, єдиний вид відпустки, рішення про потребу в якій може прийняти ВЛК - «відпустка за станом здоров`я», передбачена Положенням, є тотожним за своїм юридичним змістом «відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії», передбаченій Постановою №168.

Відповідно, перебування особи у відпустці за станом здоров`я за постановою ВЛК, якщо такій відпустці передувало лікування у стаціонарному закладі у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини із визначенням лікувальним закладом подальших лікувальних рекомендації на час перебування у відпустці, є підставою для включення такої особи до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, на підставі абз.4 п.1 Постанови №168.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем неправомірно не виплачено позивачу додаткову винагороду у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень на місяць, за весь період перебування його у відпустці за станом здоров`я за період з 17.03.2023 по 15.04.2023, та на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я за період з 27.04.2023 по 11.05.2023 року.

Щодо нарахування та виплати компенсації втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати додаткову винагороду у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень на місяць, за весь період перебування його у відпустці за станом здоров`я за період з 17.03.2023 по 15.04.2023, та на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я за період з 27.04.2023 по 11.05.2023 суд вказує, що відповідач не здійснивши своєчасну виплату додаткової винагороди у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень на місяць, за весь період перебування його у відпустці за станом здоров`я за період з 17.03.2023 по 15.04.2023, та на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я за період з 27.04.2023 по 11.05.2023року зобов`язаний здійснити її виплату з урахуванням компенсації втрати частини доходів визначеної Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (надалі по тексту Закон № 2050-ІІІ).

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим для реалізації зазначеного Закону та затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як виплати грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статті 2, 3 Закону №2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, та визначає поняття «доходи» - доходи громадян, які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Частиною 2 статті Закону №2050-ІІІ визначено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до ст. 6 Закону № 2050-ІІІ компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Відтак, слід зазначити, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних

місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

В свою чергу, основною умовою для відповідної виплати громадянину є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією .

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2001 року прийнято постанову № 159, якою затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати»(надалі по тексту - Порядок затверджений ПКМУ №159). Згідно п. 1 Порядку затвердженого ПКМУ №159 проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).У пункті 4 Порядку затвердженого ПКМУ №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідний правовий висновок місить Постанова Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року №240/11882/19.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 29.04.2021 у справі №240/6583/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 96654847) зазначив, що системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону №2050 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації -невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17.

Отже, враховуючи наявність факту невиплати позивачу у належному розмірі та встановлені строки сум індексації грошового забезпечення за спірний період, а також приймаючи до уваги обов`язкові для врахування правові висновки Верховного Суду у справах подібної категорії, слід прийти до висновку, що Позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати такої індексації грошового забезпечення. Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати (грошового забезпечення), така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Крім того, аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 у справі № 822/1110/16, у постанові від 20.12.2019 у справі №822/1731/16, у постанові від 13.03.2020 у справі № 803/1565/17.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідач не довів правомірність оскаржуваної постанови, що має наслідком задоволення позову.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (острів Аляуди, 3, м. Миколаїв, 54003 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) задовольнити.

2. Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень на місяць, передбаченої п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період перебування останнього у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з 17.03.2023 по 15.04.2023 включно та перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 27.04.2023 по 11.05.2023 включно - протиправною.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , додаткову винагороду у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень на місяць, передбачену п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період перебування останнього у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з 17.03.2023 по 15.04.2023 та перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 27.04.2023 по 11.05.2023 включно, з урахуванням раніше виплачених сум.

4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 компенсацію втрат доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень на місяць, передбачену п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, за період перебування останнього у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з 17.03.2023 по 15.04.2023 та перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я за період з 27.04.2023 по 11.05.2023 включно, за період з 17.03.2023 по день її фактичної виплати - відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Мельник