Справа № 260/5050/23
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2023 року м. Ужгород№ 260/5050/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Романець Е.М.

та осіб, які беруть участь у судовому засіданні:

позивач - не з`явився;

представник позивача - Юрик Ю.І.;

представник відповідача - Крупа - Газуда М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивачу було нараховано суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 210798,00 грн за 2021 рік. Позивач вказує, що при винесенні вказаного податкового повідомлення-рішення податковий орган керувався протиправним рішення органу місцевого самоврядування про встановлення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на 2021 рік, що тягне за собою протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 року відкрито спрощене позовне провадження.

07.07.2023 року відповідачем подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову вказує на те, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення винесено податковим органом на підстав рішення Яношівської сільської ради Берегівського району №105 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Яношівської сільської ради на 2021 рік" від 18.06.2020 року. Вказане рішення було чинним на момент винесення податкового повідомлення - рішення. вказує на те, що сам факт визнання такого рішення нечинним в судовому чи будь якому іншому порядку не означатиме протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 року задоволено клопотання представника позивача про зупинення провадження та зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі 260/5037/23.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 року поновлено провадження в адміністративній справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з мотивів наведених у позовній заяві, просив такі задовольнити.

Представник відповідача заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позов. Одночасно зазначила, що відповідач здійснив нарахування податкового зобов`язання позивачу, на підставі ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік згідно рішення Яношівської сільської ради від 18 червня 2020 року № 105 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Яношівської сільської ради на 2021 рік".

Розглянувши подані сторонами докази, заслухавши представників, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 29 листопада 2001 року, номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР № 0000571, є суб`єктом підприємницької діяльності (а.с. 7).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 квітня 2019 року № 163750058, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомості, будівля готельного комплексу загальної площею 3513, 3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

18 червня 2020 року Яношівською сільською радою прийнято рішення № 105 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Яношівської сільської ради на 2021 рік" (а.с. 13).

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується відповідачем, податковий орган здійснив позивачу нарахування податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік, на підставі ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік згідно рішення Яношівської сільської ради від 18 червня 2020 року № 105 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Яношівської сільської ради на 2021 рік".

Податковим повідомленням-рішенням від 03 жовтня 2022 року № 1-0703 позивачу було нараховано суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 210798,00 грн за 2021 рік (а.с. 14).

Вважаючи протиправним податкове повідомлення - рішення від 03 жовтня 2022 року № 1-0703 , позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 266 пунктом 266.1 підпунктом 266.1.1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до статті 266 пункту 266.2 підпункту 266.2.1 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно із статтею 266 пунктом 266.3 підпунктом 266.3.1 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до статті 266 пункту 266.3 підпункту 266.3.2 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно із статтею 266 пунктом 266.5 підпунктом 266.5.1 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Статтею 266 пунктом 266.4 ПК України встановлено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується, зокрема, б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів. При цьому пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту; об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у порядку визначеному статтею 266 пунктом 266.7 підпунктом 266.7.1 Податкового кодексу України, зокрема: б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Статтею 266 пунктом 266.7 підпунктом 266.7.3ПК України передбачено, що платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

Тобто, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що знаходяться у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи з загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Податковим кодексом України, зокрема статтею 8, передбачені загальнодержавні та місцеві податки і збори. Відповідно до пункту 8.3 цієї статті до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному Податковим кодексом України. Згідно із статтею 12 пунктом 12.3 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначені статтею 7 цього Кодексу, з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них. Контролюючі органи не пізніше 10 липня поточного року складають зведену інформацію про розмір та дату встановлення ставок місцевих податків та зборів на відповідних територіях та подають її в електронній формі центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, не пізніше 15 липня поточного року оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті зведену інформацію про розмір та дату встановлення ставок місцевих податків та зборів на відповідних територіях.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, підставою для звернення до суду із даним позовом, на думку позивача, є неправомірне нарахування відповідачем грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 210798.00 грн, при визначенні суми якого, останній керувався рішенням органу місцевого самоврядування, а саме, рішення Яношівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 18 червня 2020 року № 105 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Яношівської сільської ради на 2021 рік", що в свою чергу, тягне за собою незаконність оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається із КП "Діловодство спеціалізованого суду" рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 260/5037/23 позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Берегівської міської ради Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Яношівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 18 червня 2020 року № 105 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Яношівської сільської ради на 2021 рік" в частині встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Вказане судове рішення набрало законної сили 13 листопада 2023 року.

Статтею 59 частиною 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 року №280/97-ВР встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до статті 236 частини 1 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно із статтею 78 частиною 4 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 260/5037/23, яке набрало законної сили 13 листопада 2023 року, визнано нечинним рішення Яношівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 18 червня 2020 року № 105 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Яношівської сільської ради на 2021 рік", на підставі якого відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), на яку посилається відповідач у відзиві, Конституційний Суд України розглядав питання щодо зворотної дії в часі законів, що скасовують юридичну відповідальність юридичних осіб, зокрема, вирішував питання, чи застосовується до таких законів норма статті 58 Конституції України про зворотну дію законів в часі.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України (Рішення від 13.05.1997 № 1-зп) також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Необхідно також зазначити, що податок являє собою інструмент владного впливу держави в суспільних інтересах, оскільки за своєю суттю є соціальним обов`язком, від виконання якого залежить суспільний розвиток.

Суд звертає увагу на те, що у процесі нормативного регулювання оподаткування важливим є забезпечення справедливого балансу інтересів держави та платника податків, оскільки можливість платника податків чітко розуміти та передбачати правові наслідки вчинюваних ним дій має фундаментальне значення для правильності його застосування, а у випадках неоднозначності нормативних приписів підлягає застосуванню підхід, відповідно до якого істотні правові сумніви мають тлумачитися на користь платника.

У справі «Щокін проти України» Європейський суд з прав людини висловив позицію щодо сумісності способу, у який тлумачиться і застосовується національне законодавство, з принципами Конвенції та практикою ЄСПЛ в світлі захисту прав, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у пунктах 50.51.56 рішення у цій справі від 14 жовтня 2010 року, Європейський суд зазначив: «перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним… Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачекs.r.o.» проти Черкаської Республіки», № 26449/95, пункт 54, від 09 листопада 1999 року). ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підставі в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейлер проти Італії» № 33202/96. пункт 109. ЄСПЛ 2000-1…».

Cуд вважає, що відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника».

Суд вказує на те, що в даній справі має місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 53 свого рішення «Суханов та Ільченко проти України», яке набуло статусу остаточного 26.09.2014 року, «Суд повторює, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд у справі № 260/5037/23 установив, що рішення від 18 червня 2020 року №105 прийнято сільською радою не відповідає вимогам, на відповідність яких суд здійснює його перевірку.

Крім того, відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01.11.1996 судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов`язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Суд визнає, що частина друга статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним.

Суд наголошує на неможливості зобов`язати платника податків виконати положення нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним та таким, що прийнятий поза межами повноважень, не в порядку та спосіб, передбачені законом.

На підставі наведеного, враховуючи правові висновки Європейського суду з прав людини, суд вказує на те, що податкове повідомлення-рішення відповідача № 1-0703 від 03 жовтня 2022 року, яким нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, є протиправними та таким, що підлягають скасуванню.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, які необхідно задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС в Закарпатській області від 03.10.2022 року за №1-0703.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, буд. 52, м. Ужгород, Закарпатська область, код ЄДРПОУ - 44106694) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у сумі 2684,00 гривень (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.12.2023 року.

СуддяС.А. Гебеш