Справа № 140/11199/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/11199/21 пров. № А/857/19937/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року про відмову в задоволені заяви про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень у справі № 140/11199/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Мачульський В.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року, яке набрало законної сили, у справі № 140/11199/21 позов ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області ( далі ГУПФУ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено:

Визнано протиправною бездіяльність ГУПФУ щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 з 05 квітня 2021 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ);

Зобов`язано ГУПФУ здійснити ОСОБА_1 з 05 квітня 2021 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік);

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн..

22 вересня 2023 року на адресу суду, у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), надійшла заява позивача про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 у цій справі щодо застосування до спірної виплати розрахункової величини два прожиткових мінімуми, а не дві мінімальні заробітні плати.

Заява обґрунтована тим, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 у справі № 140/11199/21, набрало законної сили 14.12.2021. В подальшому 24.02.2023 Волинським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №1318/2023. 24.03.2023 державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №71399229. Однак, виконуючи рішення суду у даній справі, ГУПФУ здійснило перерахунок із застосуванням до спірної виплати розрахункової величини два прожиткових мінімуми, що зумовило позивача звернутись до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року вказану заяву позивача залишено без задоволення.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції позивач оскаржив її у апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі позивач просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його заяву. Вимоги в апеляційній скарзі обґрунтовує тим, що здійснюючи нарахування позивачу підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, відповідач фактично застосував до спірних правовідносин розмір такого підвищення, що не відповідає двом мінімальним заробітнім платам, чим порушив право позивачки на отримання зазначеного підвищення у належному розмірі, захищене відповідним судовим рішенням.

Перевіривши матеріали справи, доводи заяви про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в адміністративній справі, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.11.2021, яке набрало законної сили, у даній справі позов ОСОБА_1 до ГУПФУ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено, зокрема зобов`язано ГУПФУ здійснити ОСОБА_1 з 05 квітня 2021 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 у цій справі було видано виконавчий лист від 24.02.2023 №1318/2023, який стягувачем був поданий для примусового виконання. Вищевказаний виконавчий лист перебуває на цей час на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що свідчать відомості з автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Листом від 11.08.2023 №26324-25825/Ж-02/8-0300/23 ГУПФУ повідомило позивача про те, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 у справі №140/11199/21 з 05.04.2021 проведено нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, із застосуванням пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (далі Закон №1774-VIII). Сума нарахувань за період з 05.04.2021 по 30.04.2023 становить 112 059,95 грн.; розмір пенсії з 01.05.2023 виплачується з врахуванням доплат згідно рішення суду у справі №140/11199/21.

Не погодившись з такими діями відповідача позивач звернувся з заявою до суду.

Залишаючи заяву позивача без задоволення суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи приписи пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII щодо не застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача, вчинених на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 у справі №140/11199/21, в частині застосування при нарахуванні доплати до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, розрахункової величини прожитковий мінімум для працездатних осіб, а не мінімальна заробітна плата.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За змістом частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Виконуючи рішення суду у даній справі, відповідач зобов`язаний при обрахунку розміру підвищення пенсії позивачу виходити з розміру двох мінімальних заробітних плат на відповідний рік.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем проведений перерахунок пенсії позивача відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ із застосуванням, всупереч рішенню суду у справі №140/11199/21, прожиткового мінімуму як розрахункової величини.

Такі дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень, є протиправними, оскільки не відповідають судовому рішенню, яке набрало законної сили і яким його зобов`язано при перерахунку пенсії позивача застосувати саме розміри мінімальної заробітної плати, установлені на відповідний календарний рік, а не прожитковий мінімум, який є суттєво меншим.

Відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 та 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

У постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 804/2076/17 викладена позиція Верховного Суду: Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень не вчиняв дій за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.

Враховуючи, що у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 у справі №140/11199/21 визначено, що розмір доплати до пенсії, яку слід нарахувати та виплатити позивачу, визначається статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що проведення відповідачем на виконання такого рішення суду перерахунку пенсії позивача із застосуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є протиправним, оскільки не відповідає резолютивній частині судового рішення, оскільки при перерахунку пенсії застосуванню підлягає саме величина мінімальної заробітної плати.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, а також допустився помилки в частині застосування норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року про відмову в задоволені заяви про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень у справі № 140/11199/21, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, скасувати та заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, вчинені на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 у справі №140/11199/21, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 05 квітня 2021 року доплати до пенсії у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вжити заходів щодо припинення протиправних дій при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 у справі №140/11199/21 у частині здійснення ОСОБА_1 нарахування та виплати доплати до пенсії у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подати до суду першої інстанції на протязі 30 днів з моменту набрання законної сили цією постановою звіт про її виконання.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 19 грудня 2023 року