Справа № 585/4435/23
Суддя: Євтюшенкова В. І.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/4435/23
Номер провадження 2-а/585/74/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Ковган О.В.,

Справа № 585/4435/23, провадження № 2-а/585/74/23

Позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач 1: Головне управління національної поліції в Сумській області,

відповідач 2: лейтенант поліції Роменського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Сумській області Пух Юлія Олександрівна,

розглянув у залі судових засідань у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні режимі відеоконференції в залі суду м. Ромни справу про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Представник позивача: Цимбал Володимир Іванович, який діє на підставі Договору про надання правничих (правових) послуг від 02.11.2023 та Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВМ №1042672 від 02.11.2023.

Представник відповідача 1: Литвиненко Артур Олегович, який діє на підставі довіреності від 18.05.2023.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

06.11.2023 до суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом про скасування постанови серії ЕАТ №8021743 від 27.10.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення .

Позовні вимоги мотивує тим, що 27 жовтня 2023 року близько 06 год. 43 хв. на вул. Полтавській в м. Ромни відповідач 2 без фактичного розгляду справи про адміністративне правопорушення, без дослідження доказів та, порушивши його конституційне право на правову допомогу адвоката при розгляді справи, формально винесла відносно нього оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8021743, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП за порушення п.30.2 ПДР.

Відповідно до оскаржуваної постанови йому ставиться у вину, що він, 27.10.2023 близько 06.34 в м. Ромни по вул. Полтавській, керував автомобілем з неосвітленим номером у темну пору доби, чим порушив вимоги п.30.2 ПДР. Так як розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього фактично не проводився, то тим самим відповідач 2 допустила ряд грубих порушень вимог чинного законодавства України, зокрема, приписів ст.ст. 8, 19, 59, 62 Конституції України, ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також вимоги ст. ст. 3,8 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 7, 245, 268, 283 КУпАП та п.п. 4, 5 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Посилається на те, що відповідач 2 протиправно відмовив йому у задоволенні клопотання щодо відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з необхідністю залучення до участі в справі захисника, на участі якого він наполягав, для здійснення належного правового захисту його прав та інтересів, та право на яке кожному громадянинові гарантоване ст.ст. 8, 59 Конституції України, ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та ст. 268 КУпАП, тим самим порушив конституційне право позивача на захист (на отримання правової допомоги захисника під час розгляду справи про адміністративні правопорушення). В супереч ст.8 Закону України «Про національну поліцію», ст.ст. 2, 245, 246, 278, 279, 283, 285 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, та умисно порушуючи вказане законодавство, взагалі не провів розгляду справи, не надав для ознайомлення матеріалів справи та не оголосив жодного доказу на підтвердження його вини, не вніс до постанови його заперечень на підтвердження доводів про відсутність в його діях адмінправопорушення, не провів безперервної відео фіксації процесу на нагрудну бодікамеру чи/або інший механічний засіб (в п.7 протиправної постанови відсутня така інформація), не оголосив постанови по справі про адміністративне правопорушення, а тому він відмовився отримувати її копію. Обставини скоєного адміністративного правопорушення, які викладені відповідачем 2 в оскаржуваній постанові не відповідають дійсним та фактичним обставинам і не підтверджені жодним належним і допустимим доказом, про що свідчить відсутність такої інформації щодо доказів у мотивувальній частині протиправної постанови та в п.7 (жодного доказу до постанови не додано).

15.11.2023 від Відповідача 1 надійшов відзив на позов, в якому представник Литвиненко А.О. вважає позов ОСОБА_1 необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Посилаючись на норми КУпАП, Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про дорожній рух», рішення Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі №1395, ПДР, вказує, що при винесенні оскаржуваної постанови права та законні інтереси ОСОБА_1 дотримані в повному обсязі, усі вимоги процесуальних норм, Права за статтею 268 КУпАП та строк на оскарження за статтею 289 КУпАП роз`яснено. Отже, оскаржувана постанова серії ЕАТ № 8021743 від 27.10.2023 є правомірною, винесена уповноваженою особою, у порядку та спосіб передбачений чинним законодавством. Крім того, з посиланням на ч. 9 ст. 139, ч.5 ст. 134, постанову Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 14.02.2020 у справі № 1.380.2019.001036, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» зазначає, що гонорар адвоката має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Справи щодо оскарження постанови про адміністративне стягнення відносяться до категорії справ незначної складності. Предмет спору в даній справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складання процесуальних документів не є значним. Звертає увагу суду, що даний спір не потребує глибокого правового аналізу й дослідження, а відтак і значних часових затрат; щодо його вирішення існує уже стала судова практика. Так, пошук судової практики, підготовка матеріалів та написання позовної заяви адвокатом не потребувала великих затрат часу на проведення аналізу доказової бази. Тому, сума в розмірі 3000 грн. понесених судових витрат є необґрунтованою та завищеною, а також до позову не надано жодного належного доказу того, що позивач реально поніс заявлені витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

13.11.2023 надійшов відзив на позов від Відповідача 2, в якому Інспектор СРПП Роменського РВП ГУНП в Сумській області Пух Ю.О. проти позову заперечує. Вказує, що 27.10.2023 близько 06 год. 25 хв. в ході патрулювання було встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, номерний знак якого був не освітлений в темну пору доби, що порушує вимоги п.п. 2.9.в ПДР України. На законну вимогу працівників поліції зупинитись, ніяк не реагував на ввімкнені проблискові маячки червоного та синього кольорів ОСОБА_1 відповів, що взагалі не бачив поліцейський автомобіль позаду з увімкненими проблисковими маячками та не розуміє, чому до нього підійшов працівник поліції. ОСОБА_2 було повідомлено про те, що номерний знак на його транспортному засобі не освітлений, на що останній відповів, що такого просто не може бути. Впевнившись в зворотному, ОСОБА_1 почав просити працівників поліції відпустити його та обмежитись усним попередженням. Зіненка було повідомлено, що за ч.1 ст. 121-3 КУпАП не передбачене попередження. 06 год. 43 хв. на вул. Полтавській в м. Ромни нею, інспектором СРПП лейтенантом поліції Пух Ю.О. винесено постанову у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 грн. за правопорушення, яке на думку ОСОБА_1 він не скоював. Оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та не порушує Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесена уповноваженою особою органу Національної поліції України та негайно оголошена після закінчення розгляду справи, після чого ОСОБА_1 було одразу запропоновано ознайомитись із винесеною постановою, проте останній відмовився з нею ознайомитись, як відмовився від підпису і отримання її копії. Всі дії працівників поліції були зафіксовані на нагрудну бодікамеру, однак долучити відео до матеріалів справи не представилось можливим у зв`язку з неможливістю знайти указане відео на момент складання відзиву. Вважає вимоги позивача надуманими та такими, що не відповідають закону, тому просить суд врахувати те, що ОСОБА_1 зупинено 27.10.2023 на законних підставах з метою повідомлення останньому про несправність автомобіля, що порушує вимоги п.п.2.9 в ПДР України та може призвести до аварійної ситуації на дорозі, в результаті чого можуть постраждати інші люди.

У судовому засіданні представник позивача Цимбал В.І. позов підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Вказав на те, що між моментом зупинення і часом винесення оскаржуваної постанови пройшло 9 хвилин. За цей час поліцейська не могла дотриматись усіх вимог і роз`яснити права, вислухати пояснення і винести обґрунтоване рішення. Доказів вчинення його клієнтом адміністративного правопорушення не має. В постанові в п. 7 не вказано про наявність відеозапису, рапорту, тобто в постанові викладена лише суб`єктивна думка поліцейської. 7 ранку у у жовтні це не темна пора доби вже, а у ПДР вказано про порушення у разі не освітлення номерного знаку саме у темну пору доби.

У судовому засіданні представник відповідача 1 - Головного управління національної поліції в Сумській області зазначив, що проти позову заперечує, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на нього. Наголосив, що заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу необґрунтовані, тому що спір не є складним, просив зменшити їх розмір.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

07 листопада 2023 року судом відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с.24).

21 листопада 2023 року закінчено підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.47).

Відповідач 2 до суду не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.49).

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 246 КАС України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8021743 від 27.10.2023 на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1190 грн. за порушення ч.1 ст. 121-3 КУпАП.

В постанові зазначено час та місце скоєння, суть та обставини правопорушення: 27.10.2023 о 06 год. 34 хв. в м. Ромни по вул. Полтавська водій ОСОБА_1 керував автомобілем з непідствітленим номерним знаком у темну пору доби, чим порушив п. 30.2 ПДР. Стаття 121-3 ч.1 КУпАП. Прийняте по справі рішення штраф 1190 грн.

В пункті 7 указаної постанови відсутні дані про те, що до постанови додається (а.с.16).

Позивач з указаною постановою по справі про адміністративне правопорушення не погоджується, звернувся до суду з адміністративним позовом.

З досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин вбачається, що між сторонами склались правовідносини з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про національну поліцію».

Норми права, застосовані судом:

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Статтею 7 КАС України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України).

Відповідно до статті 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України "Про екстрену медичну допомогу", надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Відповідно до п.30.2 ПДР України, на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.

Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті й достатньо освітлені.

В ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, передбачені статтею 121-3 ч.1 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із закріпленого в ч. 4 ст.129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 73 КАС України).

Згідно із ст.74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, тобто які є недопустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Мотиви суду.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожного окремо та в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що 27.10.2023 відносно позивача інспектором Роменського РВП ГУНП в Сумській області лейтенантом поліції Пух Ю.О. складено постанову накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8021743, накладено на позивача за порушення вимог ч.1 ст. 121-3 КУпАП штраф у розмірі 1190 грн. (а.с.16).

У позові ОСОБА_1 посилається на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього фактично не проводився, інспектор допустила ряд грубих порушень вимог чинного законодавства України, зокрема, приписів ст.ст. 8, 19, 59, 62 Конституції України, ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також вимоги ст. ст. 3, 8 Закону України «Про Національну поліцію.», ст.ст. 7, 245, 268, 283 КУпАП та п.п. 4, 5 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказує на те, що він заявляв клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з необхідністю залучення до участі в справі захисника, на участі якого наполягав і таке право гарантоване кожному громадянину у відповідності до ст.ст. 8, 59 Конституції України, ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та ст. 268 КУпАП.

В супереч ст. 8 Закону України «Про національну поліцію», ст.ст. 2, 245, 246, 278, 279, 283, 285 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, та умисно порушуючи вказане законодавство, поліцейська взагалі не провела розгляду справи, не надала для ознайомлення матеріалів справи та не оголосила жодного доказу на підтвердження його вини, не внесла до постанови його заперечень на підтвердження доводів про відсутність в його діях адмінправопорушення, не провела безперервної відео фіксації процесу на нагрудну бодікамеру чи/або інший механічний . Зазначає, що обставини скоєного адміністративного правопорушення, які викладені відповідачем 2 в оскаржуваній постанові не відповідають дійсним та фактичним обставинам і не підтверджені жодним належним і допустимим доказом.

В цей же час, відповідач 2 зазначає, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не відповідають дійсності і всі дії працівників поліції були зафіксовані на нагрудну бодікамеру.

При цьому, диск з відповідним відеозаписом до відзиву не долучено.

Крім того, в п.7 оскаржуваної постанови відсутня інформація щодо доказів, зокрема відеозапису, що до неї долучається, відповідно не вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото чи відео фіксацію.

У постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі 524/9716/16-а викладена позиція про те, що у постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото-чи відеозапис порушення.

Приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено саме на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

В порушення вимог ч.3 ст. 283 КУпАП в оскаржуваній постанові не вказано жодних даних щодо технічного засобу , яким здійснено відеозапис, що дає підстави для сумніву щодо наявності такого запису взагалі.

З аналізу оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від підписів у ній, від отримання її копії, що дає суду підстави вважати, що на момент розгляду справи останній заперечував факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

В цей же час інспектором СРПП не проведено ні фото фіксацію, та, як встановлено судом, ні відео фіксацію, (відповідний запис до матеріалів справи так і не долучено), тобто до постанови суб`єктом владних повноважень, який прийняв оскаржуване рішення, не долучено докази, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Таким чином, суду відповідачами у справі не надано доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні правопорушення за ч.1 ст. 121-3 КУпАП, за що на нього накладено адміністративне стягнення.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а(2-а/337/154/2016), адміністративне провадження № К/9901/29775/18, вбачаться, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

26.04.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення.

З огляду на вищевикладене, доводи позивача відповідачем не спростовані та заслуговують на увагу.

Також, позивач посилається на порушення відповідачем 2 процедури розгляду справи, та відмову в наданні йому права на захист, про яке він заявляв клопотання.

Відсутність відеозапису, не дає суду можливості достеменно та поза розумним сумнівом дійти висновку про те, що Відповідачем 2 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення були дотримані норми Конституції України, КУпАП, та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 6), щодо права на захист, чи були заслухані пояснення водія, чи були у нього клопотання, заперечення.

Отже, відповідачами не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення позивачем п. 30.2 Правил дорожнього руху, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду із прав людини, суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи, адже таким чином суд неминуче перебирає на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод («Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08. рішення від 20.09.2016)

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідачами у встановленому порядку не доведено обґрунтованості прийняття оскаржуваної постанови з урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття, що є підставою для її скасування.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки суду не впливають.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно матеріалів справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 536,80 грн. (а.с.20), тому судовий збір у вказаному розмірі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 підлягає стягненню на його користь.

Підлягають стягнення і витрати на професійну правничу допомогу, про які заявляє позивач, при цьому, саме у визначеному ним у позовній заяві розмірі.

Так, понесені позивачем витрати підтверджуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами: оригіналом квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки (отримувач ОСОБА_3 ) в сумі 3000 грн. (а.с.20).

Розмір гонорару адвокату визначено п.4 Договору про надання правничих (правових) послуг від 02.11.2023 і встановлений у фіксованому розмірі 3000 грн. із розрахунку обсягу роботи 600 грн. за годину (а.с.18).

Також позивачем долучено рахунок на оплату правничої (правової) допомоги згідно указаного договору , в якому визначеного обсяг виконаної роботи адвокатом (а.с.19).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Тому посилання представника відповідача 1 на необхідність обмеження розміру витрат на професійну правничу допомогу не заслуговують на увагу.

При цьому, судом враховано, що розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг при складанні документів та з урахуванням часу, витраченого на участь у судовому засіданні, розумності їхнього розміру, обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Також судом застосовані норми процесуального права, які регулюють порядок ухвалення рішення: ст. ст. 241-246, 250, 286 КАС України.

Суд вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, лейтенанта поліції Роменського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Пух Юлії Олександрівни, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8021743 від 27.10.2023 року, винесену лейтенантом поліції Роменського районного управління поліції ГУНП в Сумській області Пух Юлією Олександрівною про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 гривень.

Стягнути з відповідача (суб`єкта владних повноважень) - Головного Управління Національної поліції в Сумській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок компенсації понесених судових витрат: сплачений судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається на підставі ч. 4 ст. 286 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження .

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: Цимбал Володимир Іванович, адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач 1: Головне управління Національної поліції в Сумській області, адреса: вул. Герасима Кондратьєва, 23 м. Суми, .

Представник відповідача 1: Литвиненко Артур Олегович, адреса: вул. Герасима Кондратьєва, 23 м. Суми, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач 2: Лейтенант поліції Роменського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Пух Юлія Олександрівна, адреса: вул. Коржівська, 7 м. Ромни Сумська область.

Повний текст рішення суду складено 21.12.2023.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова