Справа № 344/18550/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 344/18550/23 пров. № А/857/21789/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючої судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В. Сеника Р.П,,

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

представника позивача: не з`явився

представника відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2023 року у справі №344/18550/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради про скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Кіндратишин Л.Р.

час ухвалення рішення 08 год. 48 хв.

місце ухвалення рішення м.Івано-Франківськ

дата складання повного тексту рішення 03.11.2023,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради (далі також відповідач) та просив:

-скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності РАП № від 20.06.2023 року, прийняту Управлінням транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради;

-скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ІФ №00050559 від 06.06.2023 року, прийняту головним спеціалістом відділу інспекторів з паркування інспектором з паркування Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради Павлісяком С.Т. (за її наявності);

-закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позивних вимог покликається на те, що 06.06.2023 близько 13 год. 40 хв., він запаркував належний йому автомобіль марки «Toyota RAV 4» ( д.н.з НОМЕР_1 ) на початку вул. Озаркевича в м. Івано-Франківську та протягом 10 хв. відвідав аптеку, де купив ліки від головного болю, який був причиною зупинки. Після повернення до автомобіля, побачив біля свого автомобіля двох працівників Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради, які не представились та вручили йому повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серія ІФ №00050559. Також повідомили про те, що копію постанови буде надіслано за місцем реєстрації. Після цього, він дав усні пояснення, та здійснив фотофіксацію розташування автомобіля на свій телефон.

Вказує, що інспектором з паркування Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради С.Т. Павлісяком у режимі фото/відео зйомки зафіксовано порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу вищевказаним транспортним засобом о 13 :51:07 у м. Івано-Франківську, вул. В`ячеслава Чорновола, 67, відповідальність, за яке передбачена ч.3 ст. 122 КУпАП пунктом 15.9 ( г) Правил дорожнього руху. Позивач стверджує, що за відсутності пішохідного переходу, він не міг порушити п. 15.9 ( г) Правил дорожнього руху, а відтак вчинити правопорушення ч.3 ст. 122 КУпАП.

Крім того зазначає, що автомобіль було припарковано на початку АДРЕСА_1 , як зазначено в повідомлені від 06.06.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2023 року у позові відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задоволити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що із матеріалів фото фіксації вбачається відсутність у місці паркування належного транспортного засобу позивача відповідних дорожніх знаків, дорожньої розмітки та/або пішохідних світлофорів. Зазначає, що на в`їзді на вулицю Озаркевича при повороті з вулиці Чорновола відсутні як дорожні знаки, так і дорожня розмітка. Апелянт вказує, що після особистого огляду місця його паркування та здійснення самостійної фотофіксації виявив наявність відповідного дорожнього знаку, розташованого на виїзді з вулиці Озаркевича на вулицю Чорновола. Скаржник стверджує, що за відсутності відповідних дорожніх знаків, дорожньої розмітки та/або пішохідних світлофорів він не міг порушити п. 15.9 (г) Правил дорожнього руху, а відтак вчинити правопорушення ч.3 ст. 122 КУпАП.

Зазначає, що у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, в частині визначення місця вчинення адміністративного правопорушення вказано, що транспортний засіб марки «Toyota RAV 4» ( д.н.з НОМЕР_1 ) здійснено зупинку за адресою м. Івано-Франківськ вул.В`ячеслава Чорновола, 67, однак автомобіль був припарковий на початку вулиці Озаркевича, таким чином вважає, що порушення допущено не було.

З цих та інших наведених у апеляційній скарзі підстав, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з постановою серії РАП № до повідомлення серії ІФ №00050559 від 20.06.2023, що складена головним спеціалістом інспектором з паркування відділу інспекторів з паркування Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради інспектора з паркування Павлісяком Станіславом Тарасовичем, Ковальчуком С.О. 06.06.2023 о 13 год. 51 хв. транспортним засобом «Toyota RAV 4», д.н.з. « НОМЕР_1 , здійснено зупинку за адресою м. Івано-Франківськ вул. В`ячеслава Чорновола, 67, чим порушено вимоги п.п. г) п. 15.9. розділу 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, ближче 10 м від пішохідного переходу, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, позивача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн..

Не погоджуючись з постановою, позивач звернувся із позовом до суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту матеріалів фотофіксації вбачається, що транспортний засіб позивач зупинив поряд з пішохідним переходом, що безумовно є меншою відстанню ніж 10 метрів, передбачених ПДР. У зв`язку з чим необґрунтованими є твердження позивача про те, що припаркований автомобіль не стояв в межах пішохідного переходу. Не змінює суті порушення з якого боку до, чи після пішохідного переходу стояв припаркований автомобіль, оскільки законодавчо визначена заборона паркування з обох боків від переходу.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з такими та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як передбачено ч.1 статті 219 КУпАП, виконавчі комітети (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).

Від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою і сьомою статті 122 цього Кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування (ч.3 статті 219 КУпАП).

Відповідно до ч.1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський п рядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно з статтею 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями статті 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року( із змінами та доповненнями).

Пунктом 1.9. ПДР України, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною третьою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за, зокрема порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб, серед іншого, розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме на пішохідних переходах і ближче 10 метрів до них з обох боків, крім випадків зупинки для надання переваги в русі (пп.«г» п.2 ч.3 ст.265-4 КУпАП).

За приписами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За положеннями п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-8 цього Кодексу.

Частинами 3-5 ст.279-1 КУпАП встановлено, якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення). Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити відомості, передбачені частинами другою - четвертою статті 283 цього Кодексу, крім відомостей про особу, стосовно якої розглядається справа. Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити також інформацію про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення, що вважатиметься виконанням адміністративного стягнення у повному обсязі. Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Як вбачається з матеріалів справи позивача притягнуто до адміністративної відповідальності в зв`язку з тим, що його транспортний засіб було зупинено на пішохідному переході або ближче 10 метрів до нього.

Згідно пункту 1.10 ПДР України пішохідний перехід - ділянка проїзної частини, острівця безпеки чи розділювальної смуги або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.38.1-5.41.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Відповідно до розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР» знак 5.38.1 встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу, а знак 5.38.2 - ліворуч від дороги на дальній межі переходу.

З наданих матеріалів фото фіксації встановлено, що належний позивачу транспортний засіб марки «Toyota RAV 4» «д.н.з НОМЕР_1 », розташований поряд з пішохідним переходом обладнаним дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2, що безумовно є меншою відстанню ніж 10 метрів передбачених ПДР України.

Щодо доводів позивача про невідповідність вказаної у постанові адреси фактичному місцю розташуванню транспортного засобу колегія судів зазначає, що вказані неточності не спростовують самого факту правопорушення та не звільняють позивача від адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, апеляцій суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувана постанова серії РАП № від 20.06.2023, прийнята уповноваженою особою, із дотриманням вимог діючого законодавства, в межах наданих йому повноважень, за наявністю допустимих та достатніх доказів для доведеності вчинення позивачем складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, тому відсутні правові підстави для її скасування.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2023 року у справі № 344/18550/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 19 грудня 2023 року