Справа № 520/7293/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 520/7293/23

адміністративне провадження № К/990/39971/23

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу Харківської обласної прокуратури

на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року

у справі №520/7293/23 за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури в частині невиплати середнього заробітку за весь час затримки виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні за період з наступного дня після звільнення, тобто з 25.04.2020 до моменту проведення фактичного розрахунку 18.01.2023, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме 1048500 гривень 45 копійок (один мільйон сорок вісім тисяч п`ятсот гривень сорок п`ять копійок);

- стягнути з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні за період з наступного дня після звільнення, тобто з 25.04.2020 до моменту проведення фактичного розрахунку 18.01.2023, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме 1048500 гривень 45 копійок (один мільйон сорок вісім тисяч п`ятсот гривень сорок п`ять копійок).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі № 520/7293/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури в частині невиплати середнього заробітку за час затримки виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні за період з 19.07.2022 року по 18.01.2023 року, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме НОМЕР_1 (сорок сім тисяч сто двадцять) грн. 14 коп.

Стягнуто з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні за період з 19.07.2022 року по 18.01.2023 року, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме НОМЕР_1 (сорок сім тисяч сто двадцять) грн. 14 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року у справі № 520/7293/23 змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції постанови, а абзаци другий та третій резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Визнано протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури в частині невиплати середнього заробітку за час затримки виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні за період з 25.04.2020 по 25.10.2020, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме НОМЕР_2 (тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири) грн 88 коп.

Стягнуто з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати належної ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні за період з 25.04.2020 по 25.10.2020, виходячи із середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , а саме 31754 (тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят чотири) грн 88 коп.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження.

В обгрунтування скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції застосували статтю 117 КЗпП України без урахування висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 31.01.2018 року у справі №820/1119/16, відповідно до якого позивач у справі не набув права на отримання вихідної допомоги, оскільки його було звільнено з підстав та у порядку, визначених Законом України «Про прокуратуру», яким не передбачено такої виплати.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови керувався висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а, від 30.10.2019 року у справі № 806/2473/18, від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19 щодо застосування статті 117 КЗпП України.

Натомість, скаржником не обгрунтовано, у чому полягає неправильне застосування судами статті 117 КЗпП України, та як, на його думку, вказана норма мала застосовуватись.

У касаційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування норм Закону України «Про прокуратуру», розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, та обґрунтовує свою касаційну скаргу тим, що керувався постановою Верховного Суду у справі №820/1119/16 не нараховуючи та не виплачуючи позивачу вихідну допомогу.

При цьому, касаційна скарга не містить жодних обгрунтувань щодо неправильного застосування статті 117 КЗпП України.

Слід зазначити, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається норма права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду із зазначенням дати її прийняття та номеру справи; обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Харківської обласної прокуратури на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року у справі №520/7293/23 за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська