Справа № 620/10449/23
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року Чернігів Справа № 620/10449/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю. О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи у Куликівському районному споживчому товаристві Чернігівської області з 01.04.2004 по 08.05.2009, згідно із трудовою книжкою № НОМЕР_1 від 03.04.1982;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи у Куликівському районному споживчому товаристві Чернігівської області з 01.04.2004 по 08.05.2009 та призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02.06.2023.

Мотивуючи позовні вимоги вказує, що нею було надано територіальному органу ПФУ всі необхідні документи, що передбачені пенсійним законодавством, однак спірний період не був зарахований до загального страхового стажу, посилаючись на відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб. Водночас, позивач вказує на те, що обов`язок по сплаті єдиного внеску покладено саме на страхувальника, невиконання якого не може бути підставою для позбавлення особи права на соціальний захист. Період трудової діяльності в повній мірі підтверджується відповідними документами, а отже ГУПФУ в Чернігівській області зобов`язане призначити пенсію із врахуванням спірного стажу.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач у встановлений судом строк надіслав відзив на позов, в якому із позовними вимогами не погодився та зазначив, що заява ОСОБА_1 розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області й саме цей орган виносив рішення про відмову в призначенні пенсії за віком.

Ухвалою суду від 09.11.2023 залучено до участі у справі в якості другого відповідача у справі Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, якому встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у вінницькій області було направлено відзив на позов, в якому останній не погоджується із позовними вимогами та в їх задоволенні просить відмовити, посилаючись на відсутність правових підстав для зарахування спірного періоду роботи позивача до її страхового стажу, оскільки страхові внески за цей період сплачено не було, в результаті чого відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою від 02.06.2023 про призначення їй пенсії за віком, до якої додала відповідний пакет документів (а.с. 57-60).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 09.06.2023 №44 відмовлено в призначенні пенсії за віком, зважаючи на відсутність необхідного стажу. Страховий стаж становить 25 років 11 місяців 8 днів. Водночас, до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 01.01.2004 - 31.12.2004 на підставі свідоцтва про народження НОМЕР_2 , оскільки відсутня довідка з органів соціального захисту населення про отримання допомоги, передбаченої додатком 11 до Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги; 01.08.1981-31.10.1981- оскільки відсутній акт перевірки; 01.04.2004-08.05.2009 - оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб (а.с. 79).

Так, з огляду на заявлені позивачем позовні вимоги, спірним в межах даної адміністративної справи є період роботи ОСОБА_2 з 01.04.2004 по 08.05.2009 в Куликівському районному споживчому товаристві.

Так, позивачем надано копію трудової книжки колгоспника № НОМЕР_1 від 03.04.1982, згідно із записами в якій 01.04.2004 позивач прийнята до Куликівського райспоживтовариства на посаду продавця магазину №1 с. Вересоч. 08.05.2009 звільнена за угодою сторін (а.с. 13).

Довідкою Куликівського распоживтовариства №14 від 22.02.2023 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно працювала в Куликівському районному споживчому товаристві з 01.04.2004 та звільнена з 08.05.2009 (а.с. 53).

Згідно із заявами свідків, ОСОБА_1 працювала продавцем магазину Вересоцького СТ і на момент його реорганізації в 2004 році перебувала в декретній відпустці по догляду за дитиною з 08.05.2003 по 08.05.12006, а потім відпустка продовжена по медичним показникам до 08.05.2009 (а.с. 55, 56).

Позивач вказує, що в період з 08.05.2003 по 08.05.2006 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 103).

Враховуючи викладене, позивач вважає, що територіальним органом Пенсійного фонду протиправно не зараховано до її страхового стажу період роботи в Куликівському районному споживчому товаристві, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи нормативно-правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (надалі Закон № 1058).

Так, відповідно до статті 1 цього Закону, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, види пенсійного забезпечення; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Пунктом 1 ч. 1 Закону № 1058 передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані відповідно до цього Закону та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсійний страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - членів їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інших особах, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV згідно із цим Законом в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частина 1 статті 11 Закону №1058 встановлює, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема:

1) громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у тому числі які є резидентами Дія Сіті, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за гіг-контрактами, іншими договорами цивільно-правового характеру;

8) особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини;

9) один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Згідно із частинами першою, другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до положень частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно із статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 18 статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» посадові особи суб`єктів солідарної системи та накопичувальної системи пенсійного страхування, винні в порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Згідно з положеннями частини 1 статті 1 Закону № 2464 застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3).

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (пункт 10).

Основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, та визначене ним як основне згідно з поданою заявою (до відкликання) та відомостями, що обліковуються в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру на її підставі (пункт 12).

У пункті 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (пункт 1 частини 1 статті 6 Закону № 2464).

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Відповідно до статті 3 Закону № 2464 збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються, зокрема, за принципом відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Частиною 11 статті 9 Закону № 2464 передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 1 статті 26 Закону № 2464 передбачено, що посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

З огляду на зазначене, суд погоджується із покликанням позивача на недопустимість перекладання відповідальності на особу за невиконання роботодавцем покладених на нього обов`язків зі сплати страхових внесків.

Водночас, з огляду на пояснення позивача, вона в період з 08.05.2003 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Втім, із довідки управління соціального захисту населення Чернігівської райдержадміністрації №08-18/535 від 03.04.2023 вбачається, що ОСОБА_1 не перебувала на обліку в управлінні та не отримувала допомогу при народженні дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 68).

Разом з тим, із доданих позивачем пояснень свідків вбачається, що з 2003 по 2006 ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, яку потім продовжено за медичними показниками до 08.05.2009.

Із листа Куликівського районного споживчого товариства №33 від 16.05.2023 вбачається, що в архіві товариства відсутня документація щодо отримання будь-яких виплат по догляду за дитиною в період з 08.05.2003 по 08.05.2006, а також відсутня можливість надання будь яких довідок про такий догляд в період з 10.05.2006 по 10.03.2009 (а.с. 92).

З урахуванням встановлених законодавчих норм, зокрема в статті 11 Закону №1058, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до страхового стажу за умови отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Період догляду за дитиною після досягнення трьох років також може бути зараховано до страхового стажу особи, однак такий догляд підтверджується в установленому законом порядку та в тому разі, якщо такі непрацюючі працездатні особи, що здійснюють догляд, отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Вказане обумовлено тим, що в період догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, як і в разі продовження такого догляду за медичними показниками, при отримання відповідних виплат з бюджету, нарахування та сплату страхових внесків за жінку здійснювала держава, отже й цей період зараховується до загального страхового стажу.

Однак, із наявних в матеріалах справи доказів, позивачем не доведено отримання відповідних виплат як до досягнення дитиною трьох років, так і отримання будь-яких інших виплат при народженні дитини. Відсутні докази і подальшого перебування у відпустці по догляду за дитиною за висновком закладу охорони здоров`я, а також і отримання виплат при такому догляді.

Згідно зі статтею 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене вище, слід погодитись із висновками Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в зарахуванні спірного періоду до загального страхового стажу позивача, оскільки ОСОБА_1 не надано достатніх доказів, які у своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність у позивача права на зарахування періоду її догляду за дитиною до загального страхового стажу останньої.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 5, 72-74, 77, 241-246, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14005, .

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області,вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21105, .

Дата складення повного рішення суду - 18.12.2023.

Суддя Ю. О. Скалозуб