Справа № 160/27516/23
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
23 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить:
2. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком з 31.08.2023 року, зарахувавши при цьому страховий стаж:
- з 01.02.1989 року по 31.12.1991 рік, з 01.01.1992 року по 01.04.1996 рік, з 01.11.2006 року по 24.04.2008 рік, з 15.11.2010 року по 19.10.2011 рік, з 04.09.2013 року по 28.07.2014 рік, з 08.08.2014 року по 04.07.2015 рік, з 20.07.2015 року по 14.03.2016 рік, з 06.06.2016 року по 15.07.2017 рік, з 14.05.2018 року по 19.04.2019 рік, що був набутий ОСОБА_1 на території Російської Федерації;
- з 25.11.1996 року по 31.01.1997 рік, з 14.08.2000 року по 30.09.2000 рік, з 30.03.2001 року по 30.04.2001 рік, з 10.06.2003 року по 01.07.2003 рік з 18.08.1999 року по 16.11.1999 рік, що був набутий ОСОБА_1 у період провадження суб`єктом підприємницької діяльності.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що в оскаржуваному рішенні про відмову у призначенні пенсії заначено про загальний стаж складає 17 років 10 місяців 2 дні з необхідних 30 років. Відповідач 1 не зарахував до стажу роботи позивача період робот через відсутність повної дати наказу, періоди роботи на території РРФСР, період роботи позивача набутий у період провадження суб`єктом підприємницької діяльності, з чим позивач не погоджується, оскільки це порушує право позивача на гарантоване державою пенсійне забезпечення за наявності відповідного віку та страхового стажу. Позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.
21.11.2023 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов письмовий відзив на позов, в якому він не визнає позовні вимоги в повному обсязі з таких підстав. Відповідач зазначає, що Позивач 04.09.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У зв`язку з тим, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, змінено порядок зарахування до страхового стажу періодів роботи на території росії. Відповідно, пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058). Строки призначення пенсії визначаються відповідно до статті 45 Закону № 1058.
До страхового стажу позивача правомірно не враховано період роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 01.04.1996, 01.11.2006 по 24.04.2008, з 15.11.2010 по 19.10.2011, з 04.09.2013 по 28.07.2014, з 08.08.2014 по 04.07.2015, з 20.07.2015 по 14.03.2016, з 06.06.2016 по 15.07.2017, з 14.05.2018 по 19.04.2019, період роботи з 01.02.1989 по 31.12.1991 (неправильний запис у трудовій книжці) та періоди з 26.06.2003 по 20.02.2004 та з 09.11.2005 по 13.12.2005 у зв`язку з відсутністю інформації в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Таким чином, страховий стаж позивача згідно із даних трудової книжки, інших додатково наданих документів та з урахуванням інформації, наявної в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, становить 17 років 10 місяців 02 дні, стаж для визначення права на пенсію становить 17 років 10 місяців 02 дні.
За наведених обставин відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .
04.09.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
- дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 04.09.2023;
- пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 60 років;
- вік заявника 60 років;
- необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 30 років;
- з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та пенсії громадянам, які працювали на території російської федерації призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про ззагальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при цьому до страхового стажу» зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року;
- стаж для визначення права становить 17 років 10 місяців 02 дні, при цьому страховий стаж особи становить 17 років 08 місяців 00 днів;
- за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи: з 01.92.1989 но 31.12.1991, оскільки відсутня повна дата наказу про прийняття на робо у (зазначено лише рік);
- 01.01.1992 по 01.04.1996, 01.11.2006 по 24.04.2008, з 15.11.2010 но 19.10.2011, з 04.09.2013 по 28.07.2014, з 08.08.2014 по 04.07.2015, з 20.07.2015 по 14.03.2016, з 06.06.2016 по 15.07.2017, з 14.05.2018 по 19.04.2019 оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1001 року;
- з 26.06.2003 по 20.02.2004 та з 09.11.2005 по 13.12.2005, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реестру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані;
- працює.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, доводам відповідача, викладеним в відзиві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положенням статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
За статтею 34 Закону 1788-ХІІ соціальні пенсії призначаються та виплачуються за весь час інвалідності, встановленої органами медико соціальної експертизи.
За Преамбулою Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 58 зазначеного Закону, на Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
Відповідно до ст. 30 Закону № 1058-ІV, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Згідно ст. 34 цього Закону, пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.
Статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу, що визначений вказаною статтею.
Відповідно до ст. 32 вказаного Закону особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.
Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.
Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що відповідач 1 при призначенні позивачу пенсії за віком не зарахував до його страхового стажу період роботи з 01.02.1989 по 31.12.1991 року, оскільки відсутня повна дата наказу про прийняття на роботу ( зазначено лише рік).
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Відтак суд зробив висновок, що відповідач підчас розгляду заяви про призначення пенсії позивачу допустився надмірного формалізму, та не зважаючи на підтвердження даними трудової книжки та можливості достовірно з даних трудової книжки встановити дату звільнення, не включив до трудового стажу позивача роботу за період з 01.02.1989 по 21.12.1991 року.
Згідно із ч. 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005р. суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №
Таким чином, період роботи позивача з 01.02.1989 року по 31.12.1991 слід зарахувати до загального страхового стажу роботи.
Стосовно не врахування відповідачем 1 періодів роботи позивача на території РРФСР з 01.01.1992 по 01.04.1996, 01.11.2006 по 24.04.2008, з 15.11.2010 по 19.10.2011, з 04.09.2013 по 28.07.2014, з 08.08.2014 по 04.07.2015, з 20.07.2015 по 14.03.2016, з 06.06.2016 по 15.07.2017, з 14.05.2018 по 19.04.2019 суд встановив таке.
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн"" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Суд відхиляє посилання відповідача 1 на ту обставину, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а для України зазначений міжнародний договір припинить свою дію 19.06.2023, оскільки вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.
За таких обставин, суд вважає, що позивачу безпідставно не зараховано до стажу спірний період роботи, у зв`язку з чим суд робить висновок про необхідність зобов`язати зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1992 року по 01.04.1996 рік, з 01.11.2006 року по 24.04.2008 рік, з 15.11.2010 року по 19.10.2011 рік, з 04.09.2013 року по 28.07.2014 рік, з 08.08.2014 року по 04.07.2015 рік, з 20.07.2015 року по 14.03.2016 рік, з 06.06.2016 року по 15.07.2017 рік, з 14.05.2018 року по 19.04.2019 рік.
Стосовно зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 25.11.1996 року по 31.01.1997 рік, з 14.08.2000 року по 30.09.2000 рік, з 30.03.2001 року по 30.04.2001 рік, з 10.06.2003 року по 01.07.2003 рік з 18.08.1999 року по 16.11.1999 рік, що був набутий позивачем у період провадження суб`єктом підприємницької діяльності.
Згідно із наявних баз даних ДПС України ОСОБА_1 у період:
- 25.11.1996 року по 31.01.1997 року перебував на загальній системі оподаткування;
- з 01.02.1997р. по 28.02.1997р. - здійснював діяльність, обравши спосіб оподаткування доходів за фіксованим розміром податку (далі фіксований податок) шляхом придбання патенту згідно абзацу 4, підпункту б, пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян»;
- з 01.03.1997 року по 24.02.1999 року перебував на загальній системі оподаткування;
- з 25.02.1999 року по 30.05.1999 року - здійснював діяльність, обравши спосіб оподаткування доходів за фіксованим розміром податку (далі фіксований податок) шляхом придбання патенту згідно абзацу 4, підпункту б, пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян»;
- 31.05.1999 року - перебував на загальній системі оподаткування;
- з 01.06.1999 року по 31.07.2000 року здійснював діяльність, обравши спосіб оподаткування доходів за фіксованим розміром податку (далі фіксований податок) шляхом придбання патенту згідно абзацу 4, підпункту б, пункту статті 14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян»;
- з 01.08.2000 року по 13.08.2000 року перебував на загальній системі оподаткування;
- з 14.08.2000р. по 31.12.2000 року - здійснював діяльність, обравши спосіб оподаткування доходів за фіксованим розміром податку (далі фіксований податок) шляхом придбання патенту згідно абзацу 4, підпункту б, пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 1392 «Про прибутковий податок з громадян»;
- з 01.01.2001 року по 29.03.2001 року перебував на загальній системі оподаткування;
- з 30.03.2001 року по 30.06.2001 року - здійснював діяльність, обравши спосіб оподаткування доходів за фіксованим розміром податку (далі фіксований податок) шляхом придбання патенту згідно абзацу 4, підпункту б, пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян»;
- з 01.07.2001 року по 31.05.2003 року перебував на загальній системі оподаткування;
- з 01.06.2003 року по 31.12.2003 року у здійснював діяльність, обравши спосіб оподаткування доходів за фіксованим розміром податку (далі фіксований податок) шляхом придбання патенту згідно абзацу 4, підпункту б, пункту 1 статті 14 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян»;
- з 01.01.2004 року по 30.12.2016 року перебував на загальній системі оподаткування.
На підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивач надав до суду торгові патенти, а саме:
- з 25.11.1996 по 31.01.1997 року - перебував на загальній системі оподаткування;
- з 14.08.2000 по 31.12.2000 року - здійснював діяльність, обравши спосіб оподаткування доходів з фіксованим розміром податку шляхом придбання патенту;
- з 30.03.2001 по 30.06.2001 року - здійснював діяльність, обравши спосіб оподаткування доходів з фіксованим розміром податку шляхом придбання патенту;
- з 01.06.2003 року по 31.12.2003 року - здійснював діяльність, обравши спосіб оподаткування доходів з фіксованим розміром податку шляхом придбання патенту.
Крім цього, як застрахована особа зі статусом фізична особа-підприємець позивач сплачував страхові внески протягом періоду часу з 2003 по 2023. Це підтверджується копією Індивідуальних відомостей про застраховану особу від 13.03.2023 за формою ОК-5 із зазначенням інформації про сплату внесків, тому такий період також підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Отже, до страхового стажу позивача слід зарахувати період роботи позивача з 25.11.1996 року по 31.01.1997 рік, з 14.08.2000 року по 30.09.2000 рік, з 30.03.2001 року по 30.04.2001 рік, з 10.06.2003 року по 01.07.2003 рік з 18.08.1999 року по 16.11.1999 рік, що був набутий позивачем у період провадження суб`єктом підприємницької діяльності.
З урахуванням вищенаведеного, належним захистом прав ОСОБА_1 буде зарахувати періоди роботи позивача до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а саме: з 01.02.1989 року по 31.12.1991 рік, з 01.01.1992 року по 01.04.1996 рік, з 01.11.2006 року по 24.04.2008 рік, з 15.11.2010 року по 19.10.2011 рік, з 04.09.2013 року по 28.07.2014 рік, з 08.08.2014 року по 04.07.2015 рік, з 20.07.2015 року по 14.03.2016 рік, з 06.06.2016 року по 15.07.2017 рік, з 14.05.2018 року по 19.04.2019 рік, що був набутий ОСОБА_1 на території Російської Федерації; з 25.11.1996 року по 31.01.1997 рік, з 14.08.2000 року по 30.09.2000 рік, з 30.03.2001 року по 30.04.2001 рік, з 10.06.2003 року по 01.07.2003 рік з 18.08.1999 року по 16.11.1999 рік, що був набутий ОСОБА_1 у період провадження суб`єктом підприємницької діяльності., тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Стосовно вимоги позивача про призначення ОСОБА_1 з 31.08.2023 року пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування суд зазначає таке.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Відповідно до п. 1.1 Порядку 22-1 в редакції, що діяла на час звернення позивачки до органу Пенсійного фонду, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Відповідно до пункту 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п. 4.1 Порядку № 22-1).
Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник сервісного центру, в тому числі: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.Пунктом 4.8 Порядку № 22-1 передбачено, що заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В даному випадку заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, за результатом якої прийнято рішення від 11.09.2023 року № 53, яке оскаржується в рамках цієї справи.

Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не приймалось рішення по суті заяви позивача, відтак відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області і саме його рішення оскаржується в судовому порядку, відтак на останнього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.

Вже після прийняття рішення про призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до п. 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України №1058-IV є протиправними.

З огляду на викладене, зробив висновок, що належним способом захисту порушеного права повивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні та зарахованих періодів роботи ОСОБА_1 цим судовим рішенням.

Позовні вимоги позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не підлягають задоволенню.

З огляду на вище викладене, суд зробив висновок, що належним способом захисту порушеного права повивача є:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 11.09.2023 року № 53 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 01.02.1989 року по 31.12.1991 рік, з 01.01.1992 року по 01.04.1996 рік, з 01.11.2006 року по 24.04.2008 рік, з 15.11.2010 року по 19.10.2011 рік, з 04.09.2013 року по 28.07.2014 рік, з 08.08.2014 року по 04.07.2015 рік, з 20.07.2015 року по 14.03.2016 рік, з 06.06.2016 року по 15.07.2017 рік, з 14.05.2018 року по 19.04.2019 рік, що був набутий ОСОБА_1 на території Російської Федерації; з 25.11.1996 року по 31.01.1997 рік, з 14.08.2000 року по 30.09.2000 рік, з 30.03.2001 року по 30.04.2001 рік, з 10.06.2003 року по 01.07.2003 рік з 18.08.1999 року по 16.11.1999 рік, що був набутий ОСОБА_1 у період провадження суб`єктом підприємницької діяльності;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючі з дня звернення з заявою про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду та зарахованих періодів роботи позивача цим судовим рішенням.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

Позивач при зверненні до суду сплатив судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 1073,60 грн, що документально підтверджується квитанцією від 13.10.2023 року.

Оскільки задоволено основну позовну вимогу позивача, сплачений судовий збір за подання позову до суду в сумі 1073,60 грн потрібно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, б. 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46000, ), відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 11.09.2023 року № 53 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 01.02.1989 року по 31.12.1991 рік, з 01.01.1992 року по 01.04.1996 рік, з 01.11.2006 року по 24.04.2008 рік, з 15.11.2010 року по 19.10.2011 рік, з 04.09.2013 року по 28.07.2014 рік, з 08.08.2014 року по 04.07.2015 рік, з 20.07.2015 року по 14.03.2016 рік, з 06.06.2016 року по 15.07.2017 рік, з 14.05.2018 року по 19.04.2019 рік, що був набутий ОСОБА_1 на території Російської Федерації; з 25.11.1996 року по 31.01.1997 рік, з 14.08.2000 року по 30.09.2000 рік, з 30.03.2001 року по 30.04.2001 рік, з 10.06.2003 року по 01.07.2003 рік з 18.08.1999 року по 16.11.1999 рік, що був набутий ОСОБА_1 у період провадження суб`єктом підприємницької діяльності.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючі з дня звернення з заявою про призначення пенсії та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду та зарахованих періодів роботи позивача цим судовим рішенням.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, б. 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46000, ) судові витрати з оплати судового збору у сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 21.12.2023 року.

Суддя С.В. Ніколайчук