Справа № 500/7069/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7069/23

13 грудня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача Верес М.Я.

представника відповідача Рибак Х.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 18.09.2023 №50/02/22/1-1606 стосовно відмови прийняти рішення про звільнення солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помічника начальника військового наряду (кулеметник) 3 відділення 1 патрульного взводу патрульної роти 2 стрілецького батальйону служби у запас за сімейними обставинами на підставі абз.8 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

зобов`язати Військової частину НОМЕР_1 Національної гвардії України прийняти рішення про звільнення солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помічника начальника військового наряду (кулеметник) 3 відділення 1 патрульного взводу патрульної роти 2 стрілецького батальйону служби у запас за сімейними обставинами на підставі абз.8 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Одночасно позивач доглядає та проживає разом з своєю бабусею ОСОБА_2 , яка є особою похилого віку з інвалідністю I групи та погребує постійного догляду. Будь-які інші особи, які б могли здійснювати догляд за нею відсутні.

Позивачем подано рапорт про звільнення, в реалізації якого відмовлено з підстав, що ОСОБА_3 не єдиний родич, який може здійснювати постійний догляд за особою, яка його потребує. Разом із рапортом подавався повний перелік документів, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , серед яких довідку до акту огляду МСЕК серія 12 ААГ №239515 від 07.02.2023 Чортківської МСЕК Чортківського району Тернопільської області загального профілю Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи, висновок ЛКК №128 КНП "Гусятинський ЦПМСД" Гусятинської селищної ради від 08.03.2023, висновок ЛКК №129 КНП "Гусятинський ЦПМСД" Гусятинської селищної ради від 08.03.2023. Також надано всі можливі необхідні документи з органу місцевого самоврядування, які підтверджують той факт, що позивач зареєстрований і проживаю разом з бабусею, тому, відповідно, здійснював і здійснюю постійний догляд за нею. Будь-яких інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, не має. Органом місцевого самоврядування їх встановлено не було.

На думку позивача, відмова у звільненні його з військової служби за абз.8 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ) є протиправною, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 06.11.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 27.11.2023.

На виконання вимог вказаної ухвали, Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт відсутності інших осіб, які б могли за наявності всіх передбачених законом документів здійснювати такий догляд. Позивачем до рапорту про звільнення не було надано підтвердження відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд за бабусею позивача. Бабуся позивача ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК, але подані документи не підтверджують, що саме онук ОСОБА_1 повинен здійснювати догляд саме за бабусею. Спільне проживання та реєстрація за одним місцем проживання не є доказом, що позивач здійснює постійний сторонній догляд. Крім того, не доведений факт, що за даною адресою реєстрації не проживають інші близькі родичі бабусі позивача, які також можуть здійснювати постійний сторонній догляд за цією особо.

Відповідач зазначає, що заява бабусі ОСОБА_2 щодо того, що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за нею не встановлює того факту, що він є єдиною особою, який повинен здійснювати постійний догляд. Що стосується довідки №150 від 28.06.2023, виданої Копиченською КНП щодо ОСОБА_4 , вважає, що така довідка взагалі не є допустимим та належним доказом, який би встановлював факт, що матір військовослужбовця не може за своїм станом здоров`я здійснювати догляд за своєю матір`ю. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 27.11.2023 визнано поважними причини пропуску та поновлено строк звернення до адміністративного суду. Відмовлено в задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення позову без розгляду. Відкладено розгляд справи на 13.12.2023.

У відповіді на відзив позивач вказує, що надані документи повністю підтверджують той факт, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживаю разом з бабусею, відповідно, здійснюю постійний догляд за нею. Відсутність інших осіб, які здійснюють такий догляд, наявність лікарських показань, (надані довідки МСЕК та ЛКК, які не оспорюються відповідачем), говорить про те, що саме позивач здійснюю постійний догляд за своєю бабусею ОСОБА_2 .

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, наведених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації в Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Позивач подано рапортом від 08.09.2023 про звільнення з військової служби на підставі абз.8 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232- ХІІ., посилаючись на наявність потреби у здійсненні постійного догляду за його бабусею ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №239515 від 07.02.2023 Чортківської МСЕК Чортківського району Тернопільської області загального профілю Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю I групи та погребує стороннього догляду.

Згідно з висновку ЛКК №128 КНП "Гусятинський ЦПМСД" Гусятинської селищної ради від 08.03.2023 ОСОБА_2 за станом здоров`я не здатна до самообслуговування і потребує постійного стороннього догляду терміном до 08.03.2024.

Висновком про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №129 КНП "Гусятинський ЦПМСД" Гусятинської селищної ради від 08.03.2023 ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

До рапорту від 08.09.2023 позивач додав ряд документів, серед яких: довідка до акту огляду МСЕК серія 12 ААГ №239515 від 07.02.2023 Чортківської МСЕК Чортківського району Тернопільської області загального профілю Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи; висновок ЛКК №128 КНП "Гусятинський ЦПМСД" Гусятинської селищної ради від 08.03.2023; висновок №129 КНП "Гусятинський ЦПМСД" Гусятинської селищної ради від 08.03.2023; свідоцтво про народження ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження матері позивача дівоче прізвище ОСОБА_5 , де її матір`ю вказана ОСОБА_6 ; витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_5 ; свідоцтво про розірвання шлюбу матері позивача ОСОБА_7 з ОСОБА_8 та присвоєння прізвища матері ОСОБА_9 ; свідоцтво про одруження матері позивача та присвоєння прізвища ОСОБА_10 ; рішення про розірвання шлюбу матері позивача з ОСОБА_11 ; свідоцтво про розірвання шлюбу, де вказано, що бабусі позивача при розірванні шлюбу з ОСОБА_12 присвоєно прізвище ОСОБА_13 ; витяг №48 від 27.06.2023 про кількість зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_1 , де зареєстрованими особами є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; належним чином завірена заяву ОСОБА_2 від 04.09.2023 про те, що вона потребує догляду, будь-які особи, які можуть здійснювати за нею догляд, відсутні, крім внука ОСОБА_1 ; довідка №150 КНП "Копичинецька комунальна лікарня" Копичинецької міської ради від 28.06.2023 про хворобу матері позивача ОСОБА_4 ; копія закордонного паспорта матері позивача ОСОБА_4 з відміткою про перетин кордону України 26.08.2023.

За результатами розгляду документів на звільнення з військової служби відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ, листом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 18.09.2023 №50/02/22/1-1606 позивачу повідомлено, що звільнення на даний час не є можливим у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд та документів, що ОСОБА_1 здійснює сторонній догляд.

На думку позивача, останній має право на звільнення зі служби за наведеною підставою, бо немає інших осіб, які можуть здійснювати догляд за бабусею, а необхідність постійного догляду підтверджена належними висновками МСЕК, ЛКК, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість бездіяльності, дій відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом № 2232-XII.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.6 ст.2 Закону України № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, відповідно до ч.3 якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII, а у ч.4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (п.1), під час воєнного стану (п. 2).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Відповідно до пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністючи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністюгрупи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністюгрупи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд (абз.8 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону, який стосується спірних правовідносин);

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Згідно з ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п.6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення. Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них .

Стосовно порядку звільнення, п.233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення №1153/2008).

Згідно з п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до п.14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністюгрупи або за особою, яка за висновком МСЕК або ЛКК закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. При цьому, законодавець визначив альтернативно документи, які підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за особою: або висновок МСЕК або ЛКК.

З матеріалів справи видно, що відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №239515 від 07.02.2023 Чортківської МСЕК Чортківського району Тернопільської області загального профілю Тернопільського обласного центру медико-соціальної експертизи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю I групи та погребує стороннього догляду.

Також згідно з висновку ЛКК №128 КНП "Гусятинський ЦПМСД" Гусятинської селищної ради від 08.03.2023 ОСОБА_2 за станом здоров`я не здатна до самообслуговування і потребує постійного стороннього догляду терміном до 08.03.2024.

Суд не вбачає підстав не приймати до уваги такі заключення МСЕК та ЛКК стосовно бабусі позивача про те, що вона потребує постійно стороннього догляду, що не заперечується і самим відповідачем.

Водночас, надаючи оцінку підставам відмови у звільненні з військової служби з підстав, визначених абз.8 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ, суд вважає за необхідне відзначити про можливість звільнення з військової служби військовослужбовця під час воєнного стану за такої підстави у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за особою, яка його потребує за відповідним висновком.

Відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі ст.47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

Обов`язок дітей утримувати батьків в першу чергу виникає на підставі кровного споріднення.

У цій справі, позивач є внуком ОСОБА_2 , яка згідно з висновками МСЕК та ЛКК потребує постійно стороннього догляду.

В підтвердження неможливості здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 її донькою позивачем надано довідку №150 КНП "Копичинецька комунальна лікарня" Копичинецької міської ради від 28.06.2023 про хворобу матері позивача ОСОБА_4 та копію закордонного паспорта матері позивача ОСОБА_4 з відміткою про перетин кордону України 26.08.2023.

Однак судом не встановлено, що захворювання ОСОБА_4 не дає їй фізично можливостей здійснювати постійний сторонній догляд за матір`ю ОСОБА_2 .

Також, на переконання суду, перебування доньки ОСОБА_2 ОСОБА_4 за кордоном менше двох тижнів на момент звернення позивача з рапортом від 08.09.2023 не може бути поважною причиною для невиконання обов`язків його матері по догляду за своїми батьками. У справі відсутні належні докази того, що ОСОБА_4 перебуває закордоном саме на лікуванні і яке буде тривалим, що унеможливить виконання її обов`язку по догляді за мамою.

Крім того, судом не встановлено, що ОСОБА_1 здійснював догляд за ОСОБА_2 до призову на військову службу з 23.03.2022, як самостійно зазначає позивач, оскільки з витягу №48 від 27.06.2023 про кількість зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_1 вбачається, що він зареєстрований за однією адресою з його бабусею лише з 16.03.2023.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачем до рапорту на звільнення не надано доказів того, що він є єдиною особою, хто може здійснювати догляд за бабусею, зокрема, про неможливість здійснення такого догляду іншими членами сім`ї, а відтак відмова відповідача у звільнені ОСОБА_1 з військової служби під час воєнного стану за сімейними обставинами за його рапортом від 08.09.2023 відповідає вимогам Закону №2232-ХІІ , ч.2 ст.2 КАС України, ч.2 ст.19 Конституції України.

В розрізі встановлених обставин справи, позивачем та представленими ним доказами наразі не доведено протиправних дій відповідача щодо звільнення позивача з військової служби за пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ. Відповідно, відсутні правові підстави для зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, оскільки така вимога є похідною.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатні беззаперечні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність оскаржуваного рішення, про що описано вище.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 );

Головуючий суддя Мандзій О.П.