Справа № 480/1889/23
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2023 року Справа № 480/1889/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Соп`яненко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1889/23 за позовом ОСОБА_1 до 3-ого прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія ПІКУСА Державної прикордонної служби України (в/ч9938) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.
Позивач, проходить військову службу на посаді старшого офіцера відділення боротьби з контробандою відділу боротьби з транскордонною злочинністю головного оперативно - розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - в/ч9938) та з 22.11.2022 приймає безпосередню участь у бойових діях, забезпечує здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в Донецькій та Луганській областях, що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 від 10.02.2023 № 12/446.
Відповідно до бойових розпоряджень по в/ч9938 з 01 по 10 грудня 2022 року, з 16 по 31 грудня 2022 року та з 01 по 23 січня 2023 року позивач щоденно приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) у першому ешелоні оборони у складі оперативно-тактичного угрупування «Лиман» Об`єднаних сил у східній частині Донецького операційного району.
Позивач вважає такі дій відповідача протиправними, а тому звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначив, що позивач проходить службу в лавах Державної прикордонної служби України, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч № НОМЕР_1 ) від 26.11.2022 №3982-ОС «Про особовий склад» приступив до виконання обов`язків за посадою старшого офіцера відділення боротьби з контробандою відділу боротьби з транскордонною злочинністю головного оперативно - розшукового відділу.
Також, відповідачем зазначено, що подання окремо рапорту вх. №27р від 02 січня 2023 року та рапорту вх. №1821р від 03 лютого 2023 року начальником штабу та наявність бойових розпоряджень не підтверджує факт участі позивача у бойових діях або заходах, оскільки у журналі бойових дій відсутній запис вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником.
Відповідно до наказу начальника прикордонного загону від 08.01.2023 №13-ОС «Про виплату додаткової винагороди» позивачу нарахована та виплачена збільшена додаткова винагорода пропорційно дням вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником, яке зафіксоване в Журналі бойових дій за період з 03- 04.12.2022, 06.12.2022, 13.12.2022, 17.12.2022, 22-23.12.2022, 25.12.2022, 31.12.2022.
Відповідач вважає, що рішення начальника в/ч9938 є законним, прийнятим в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно будь-яких правових підстав щодо нарахування та виплати позивачу збільшеної додаткової винагороди в розмірі 100000 грн за період грудень 2022 року та січні 2023 року немає.
Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідачем, разом з відзивом на позовну заяву, надано витяги з журналу службово-бойових дій в/ч9938 від 24.02.2022 №2 ДСК з розділу ІІ «Облік ведення бойових дій», за 03, 04, 06, 10, 13, 17, 22, 25, 31 грудня 2022 року, якими зафіксовано вогневі враження по м.Краматорськ. Тобто відповідач підтверджує те, що бойові завдання з метою забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії позивачем здійснювалось в районі ведення бойових дій.
В усіх бойових розпорядженнях вказано населені пункти, в яких позивач виконував бойові завдання з метою забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, проведення рейдових дій, здійснення подвірних обходів, перевірки місцевості, обстеження місць можливого переховування ДРГ та радикально налаштованих громадян України, позивач в складі групи військовослужбовців здійснював заходи управління та аналізу обстановки на відповідних службових автомобілях від КП у м. Краматорськ та в межах ділянки відповідальності прикордонного загону в районі ведення бойових дій.
Постановою Кабінету Міністрів України № 168 (в редакції чинній з 08.10.2022 по 31.01.2023) у п. 1 визначено, що підставою виплати збільшеної додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану є одночасна наявність двох складових: - безпосередня участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; - перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України не визначено обов`язкових підстав для виплати збільшеної додаткової винагороди, що виконання бойових (спеціальних) завдань має бути обов`язково поєднане із вогневим ураженням та безпосереднім зіткненням з противником. Наказом АДПСУ №628/0/081-22АГ від 09.12.2022 визначено технічні питання для проведення цих виплат, порядок і умови, послідовність дій та документальне підтвердження, визначених постановою КМУ підстав. Інформація про зазначені підстави виплати підтверджується наведеними у п. 3 документами. При цьому, аналіз положень цього наказу свідчить, що рапорт складається на підставі інформації, що міститись у вищеназваних документах, та свідчить про наявність підстав для виплати додаткової винагороди.
Подання першим заступником начальника загону - начальником штабу полковником Байдичем А.О. начальнику в/ч №9938 рапортів (вх. №27р від 02.01.2023 та вх. №1821р від 03.02.2023) здійснювалось на підставі інформації, що міститься в бойових розпорядженнях та документів визначених п.п. 2 п.3 Наказу. Ці рапорти підтверджують факт участі позивача у бойових діях або заходах, а тому є підставою для видачі наказу про нарахування та виплату збільшеної додаткової винагороди.
У зв`язку з викладеним просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач подав до суду додаткові письмові пояснення, в яких серед іншого надав пояснення щодо ведення Журналу бойових дій, формулювання «першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)».
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що позивач, з 26 грудня 2022 року проходить військову службу у в/ч № НОМЕР_1 та з 22.11.2022 по теперішній час безпосередньо бере участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування військової агресії російської федерації проти України в Донецькій та Луганській областях.
За січень 2023 року додаткова винагорода збільшена до 100000грн пропорційно дням безпосередньої участі позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.
Вказані вище обставини також підтверджуються розрахунковими листами грошового забезпечення позивача за грудень 2022 року та січень-лютий 2023 року.(а.с. 65)
Зі змісту заяв сторін по суті справи судом встановлено, що між ними відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення даного спору є різне тлумачення сторонами порядку нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови КМУ №168.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини першої статті 6 Закону України Про Державну прикордонну службу України від 3 квітня 2003 року № 661-IV з відповідними змінами та доповненнями в редакції, що діяла на час виникнення між сторонами спірних правовідносин (далі - Закон № 661- IV) Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення [...].
До особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України (частина перша статті 14 Закон № 661- IV).
Згідно зі статтею 16 Закону № 661-IV умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (абзац 1 пункту 1 статті 9 Закону №2011-XII).
До складу грошового забезпечення входять: - посадовий оклад, оклад за військовим званням; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); - одноразові додаткові види грошового забезпечення (пункт 2 статті 9 Закону №2011-XII).
За приписами пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України [...].
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб встановлено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Адміністрація Держприкордонслужби відсутня у цьому переліку.
Згідно пункту 1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 р. № 878, Міністерство внутрішніх справ України (МВС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах:
забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг;
захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні;
цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності;
міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
МВС відповідно до покладених на нього завдань розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів з питань, що належать до його компетенції (підпункт 2 пункту 4 Положення).
Адміністрація Державної прикордонної служби України (Адміністрація Держприкордонслужби) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні (пункт 1 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. № 533).
Отже, Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, Адміністрація Держприкордонслужби підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України, тому саме Міністерство внутрішніх справ наділено повноваженнями щодо затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.
Цей наказ містить загальні положення щодо правил та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та аналогічно із Законом №2011-XII передбачає у його структурі таку складову, як одноразові додаткові види грошового забезпечення.
При цьому, жодних норм щодо порядку та умов виплати військовослужбовцям Державної прикордонної служби на період дії воєнного стану додаткової винагороди Наказ МВС №558 не містить.
Оскільки загальні правила та умови виплати грошового забезпечення Держприкордонслужби затверджені наказом МВС № 558, відтак порядок та умови виплати однієї із складових такого грошового забезпечення також мав затверджувати той самий орган, тобто МВС України.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 24.02.2022 строком на 30 діб. Цей строк неодноразово продовжувався аналогічними Указами та наразі триває.
28.02.2022 на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі - постанова КМУ №168, застосовується судом в редакції станом на час виникнення між сторонами спірних правовідносин).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). [...]
Пунктом 2-1 Постанови КМУ №168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
При наданні таких повноважень Кабінет Міністрів України не зазначив інших ознак посадових осіб міністерств та державних органів, крім "відповідних".
Підсумовуючи вище викладене, суд дійшов висновку про те, що саме МВС є уповноваженим щодо визначення порядку і умов виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, стосовно військовослужбовців Держприкордонслужби.
Проте до спірних правовідносин цей наказ не підлягає застосуванню в силу вказівки у ньому про набрання чинності з дня офіційного опублікування і застосування з 01.02.2023. Однак його затвердження саме МВС є свідоцтвом наявності лише у цього органу відповідної компетенції.
Що стосується додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови КМУ №168, з метою встановлення порядку і умов її виплати 30 липня 2022 року Адміністрацією Держприкордонслужби був виданий наказ №392-/0/81-22-АГ "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168" (далі Наказ №392).
На зміну цього наказу Адміністрацією Держприкордонслужби прийнятий наказ №628/0/81-22-АГ від 09 грудня 2022 року "Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168" (далі Наказ №628). Цим наказом встановлені незначні відмінності від Наказу №392 у правовому регулюванні того самого питання.
Таким чином з метою регулювання правовідносин щодо різних виплат, передбачених постановою КМУ №168 для військовослужбовців Держприкордонслужби, впродовж 2022-2023 років накази приймалися різними центральними органами виконавчої влади - як МВС України (від 22 червня 2022 року № 383, від 26 січня 2023 року №3), так і Адміністрацією Держприкордонслужби (30 липня 2022 року №392-/0/81-22-АГ, від 09 грудня 2022 року №628/0/81-22-АГ).
Предмети правового регулювання даних наказів у спірному періоді формально не співпадали, хоча правових підстав для їх розподілу у 2022 році та перерозподілу у 2023 році між МВС та Адміністрацією Держприкордонслужби не існувало.
Відповідач обґрунтовує правомірність своїх дій по відношенню до позивача, посилаючись саме на наказ Адміністрації Держприкордонслужби від 09 грудня 2022 року №628/0/81-22-АГ.
Вирішуючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин наказ Адміністрації Держприкордонслужби від 09 грудня 2022 року №628/0/81-22-АГ, суд виходить з наступного.
Як вже зазначав суд раніше, Адміністрація Державної прикордонної служби України (Адміністрація Держприкордонслужби) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні (пункт 1 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. № 533).
Адміністрація Держприкордонслужби відповідно до покладених на неї завдань забезпечує відповідно до законодавства правовий і соціальний захист військовослужбовців, працівників Держприкордонслужби та членів їх сімей (підпункт 30 пункт 4 Положення).
Адміністрація Держприкордонслужби в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів МВС видає директиви, накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання (пункт 9 Положення).
Голова Держприкордонслужби підписує накази та директиви Адміністрації Держприкордонслужби (підпункт 32 пункту 11 Положення).
При цьому пунктом 1 Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" від 3 жовтня 1992 року №493/92 установлено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.
Відповідно до пунктів 2 та 3 того самого Указу державна реєстрація провадиться в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.
Згідно з пунктом 2 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. № 731, державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси і стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення.
Пунктом 15 того самого Положення визначено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.
Враховуючи, що наказ Адміністрації Держприкордонслужби від 09 грудня 2022 року №628/0/81-22-АГ містить норми, які зачіпають права громадян - військовослужбовців на отримання додаткової винагороди, встановлюють організаційно-правовий механізм реалізації таких прав, тому цей наказ має пройти державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України.
Судом не встановлений факт такої реєстрації, відтак зазначений наказ не може вважатися саме нормативно-правовим актом, отже він не може змінювати правове регулювання відносин щодо вказаної вище винагороди та фактично погіршувати правове становище військовослужбовців. Як наслідок, наказ Адміністрації Держприкордонслужби від 09 грудня 2022 року №628/0/81-22-АГ не може бути застосовним до спірних правовідносин.
Суд акцентує увагу на тому, що єдиним компетентним у даному випадку органом, який має право затверджувати порядок та умови виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення, зокрема винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови КМУ №168, для військовослужбовців Держприкордонслужби є лише Міністерство внутрішніх справ України.
Отже, наказ Адміністрації Держприкордонслужби від 09 грудня 2022 року №628/0/81-22-АГ не може змінювати правове регулювання відносин щодо додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови КМУ №168, а тому до спірних правовідносин не є застосовним.
Так, аналіз змісту пункту 1 постанови КМУ №168 дозволяє виявити обов`язкові умови виплати передбаченої нею додаткової винагороди військовослужбовцям Держприкордонслужби у розмірі до 100000 грн:
- період дії воєнного стану;
- безпосередня участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії;
- безпосереднє перебування в районах у період здійснення зазначених заходів.
Період дії воєнного стану не потребує доказування через свій правовий характер. Наявність інших умов має встановлюватися судом на підставі зібраних у справі доказів.
Положення пункту 1 постанови КМУ № 168 прямо не визначають ознак районів, безпосередньо у яких має перебувати військовослужбовець під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії для отримання додаткової винагороди.
Раніше у тексті вказаного пункту слово район застосовується у словосполученні район проведення воєнних (бойових) дій. Тому суд виходить з того, що вказівку на перебування у районах слід розуміти як перебування у районах воєнних (бойових) дій.
Крім того, саме такий термін як "район воєнних (бойових) дій" визначається в Законі України "Про оборону України" від 6 грудня 1991 року№ 1932-XII з відповідними змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1932- XII).
Так, згідно статті 1 Закону №1932- XII район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Отже, саме Головнокомандувач Збройних Сил України визначає територію України, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України №1 від 02.01.2023 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» з 01.12.2022 по 31.12.2022 Донецька та Луганська область входять до переліку районів ведення воєнних (бойових) дій без конкретизації районів області та територіальних громад.
Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України №26 від 02.02.2023 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» з 01.01.2023 по 31.01.2023 до переліку районів ведення воєнних (бойових) дій увійшли певні райони Донецької та Луганської області з визначенням конкретних територіальних громад.
Постановою КМУ № 168 не затверджені конкретні форми документів, якими має підтверджуватися безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
В розумінні частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У зв`язку з цим будь-які дані, на підставі яких суд може встановити факт безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в районах ведення воєнних (бойових) дій, є доказом такої участі військовослужбовця.
Позивачем на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог надано довідку в/ч НОМЕР_1 від 10.02.2023 №12/446.(а.с. 18)
При цьому у вказаній довідці зазначено, що позивач з 22.11.2022 по теперішній час, безпосередньо бере участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України в Донецькій та Луганській областях.
Однак, вказана довідка не свідчить про фактичну участь у відповідних заходах, оскільки вона не містить конкретних проміжків часу, в яких позивач приймав безпосередню участь у бойових діях та заходах, що передбачені пунктом 1 постанови КМ України №168 та не містить конкретних населених пунктів Донецької та Луганської областей.
Визнання того, що позивач весь час приймав участь у зазначених діях та заходах не відповідає встановленому постановою КМУ №168 пропорційному підходу до визначення розміру додаткової винагороди, а не зазначення конкретних населених пунктів унеможливлює з`ясувати райони ведення воєнних (бойових) дій, визначених рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
Як наслідок, суд дійшов висновку про те, що довідка ВЧ 9938 від 10.02.2023 №12/446 не може слугувати належним доказом на підтвердження факту безпосередньої участі позивача в грудні 2022 року та січні 2023 року у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в районах ведення воєнних (бойових) дій.
Відповідачем зі свого боку надано витяги з бойових розпоряджень начальника в/ч НОМЕР_1 , якими підтверджується, що позивача у період з 1 по 9 грудня, з 15 по 31 грудня 2022 року та з 01 по 31 січня 2023 року з метою забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, проведення рейдових дій, опитування місцевих жителів, здійснення подвірних обходів, перевірки місцевості, обстеження місць можливого переховування ДРГ та радикально налаштованих громадян України, які, можливо причетні (надають допомогу) до НЗФ, наказано включити до складу груп військовослужбовців, які будуть здійснювати заходи управління та аналізу даних та обстановки на службових автомобілях.
При цьому, в жодному з бойових розпоряджень не зазначено населені пункти, в межах яких виконував доручені завдання позивач, що унеможливлює встановити конкретні райони ведення воєнних (бойових) дій, визначених рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.
Оскільки у вказаних бойових розпорядженнях, хоча і вказані конкретні періоди участі позивача, однак не зазначені населені пункти виконання бойових завдань, тому суд дійшов висновку про те, що витяги з бойових розпоряджень начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса також не можуть слугувати належним доказом на підтвердження факту безпосередньої участі позивача в грудні 2022 року та січні 2023 року у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в районах ведення воєнних (бойових) дій.
З тих самих підстав суд вважає неприйнятними як доказ на підтвердження факту безпосередньої участі позивача в грудні 2022 року та січні 2023 року у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в районах ведення воєнних (бойових) дій рапорти заступника начальника загону з оперативно - розшукової діяльності - начальника головного оперативно-розрушкового відділу полковника ОСОБА_2 на ім`я начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника ОСОБА_4 за вх. №27р від 02.01.2023 та вх. №1821р від 03.02.2023, оскільки у вказаних рапортах зазначено лише періоди участі позивача у грудні 2022 року та січні 2023 року у бойових діях та заходах, що передбачені пунктом 1 постанови КМ України №168, та не містить взагалі інформації стосовно районів ведення воєнних (бойових) дій.
Що стосується наданих відповідачем витягів з Журналу бойових дій в/ч НОМЕР_1 від 24 лютого 2022 року № 2-ДСК, то вказаною у них інформацією підтверджується лише ракетні обстріли міста Краматорська в грудні 2022 року.
Витягів, які б підтвердили факт безпосередньої участі позивача в грудні 2022 року та січні 2023 року у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, відповідач суду не надав.
За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів не встановлені факти безпосередньої участі позивача в грудні 2022 року та січні 2023 року у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів. Відтак, відсутні обов`язкові умови виникнення права на спірні виплати, що виключає задоволення позовних вимог.
Суд вважає неприйнятним посилання позивача на те, що до спірного періоду йому нараховувалася та виплачувалася додаткова винагорода до 100000 гривень, а відтак за незмінності правового регулювання він розраховував на подальше одержання таких самих виплат. Спірним періодом у справі, що розглядається, є грудень 2022 року - січень 2023 року, тому фактичні обставини проходження позивачем служби могли змінитися. Дії відповідача у період, що не відноситься до даного спору, не мають преюдиційного характеру та не можуть оцінюватися судом як підстава для виникнення у суб`єкта владних повноважень обов`язку діяти у такий самий спосіб.
Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення Бендерський проти України, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.
Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.
З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є безумовною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, внаслідок чого у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.
Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (в/ч9938) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко