Справа № 300/876/23
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" грудня 2023 р. справа № 300/876/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В.
при секретарі Подольській Т.М.,
представника відповідача: Булки Т.В.,
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу в сумі 187730,53 грн.
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с. 18).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 залучено Калуську міську раду Івано-Франківської області до участі в справі № 300/876/23 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (а.с. 31-32).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.06.2023 поновлено строк звернення до суду для подання зустрічного позову. Прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до спільного розгляду з первісним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Калуська міська рада Івано-Франківської області про стягнення податкового боргу в сумі 187730,53 грн та об`єднано вимоги зустрічного позову з первісним позовом у справі за № 300/876/23. Здійснено перехід із спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 66-67).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.07.2023 повернуто Головному управлінню ДПС в Івано-Франківській області клопотання про залишення зустрічної позовної заяви без розгляду без розгляду (а.с. 103).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.07.2023 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду (а.с. 104).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 позовну заяву Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Калуська міська рада Івано-Франківської області про стягнення податкового боргу в сумі 187730,53 грн. - залишено без розгляду (а.с. 138-139).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 суд повернувся до розгляду справи № 300/876/23 у підготовчому провадженні (а.с. 175-176).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 у задоволенні клопотання Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про закриття провадження відмовлено (а.с. 183-184).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.11.2023 закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 300/876/23 (а.с. 185).
Зазначені процесуальні ініціативи сторін істотно вплинули на тривалість розгляду справи судом, окрім того, головуючий по справі суддя Панікар І.В. в період з 20.07.2023 по 18.08.2023 та з 01.09.2023 по 15.09.2023 перебував у відпустці, у зв`язку з чим, строк розгляду справи також продовжено.
Таким чином в межах премету судового дослідження, як наслідок, залишилися уточненні позовні вимоги ОСОБА_1 за зустрічним позовом.
В подальшому, Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, скористалося правом подання додаткових письмових пояснень, які надійшли на адресу суду 29.11.2023. Представник вказав, що при визначенні розміру орендної плати, у випадку передачі в оренду земель комунальної власності, має враховуватися нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства, а річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території, однак і не може перевищувати 12% нормативної грошової оцінки. Зазначив, що пунктом 12 Договору оренди землі від 04.10.2017 передбачена зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності, та це може бути підставою для внесення змін до договору оренди. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову повністю (а.с. 194-199).
23.06.2023 через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 надіслав відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву. Вказав, що Договором оренди землі, не передбачено автоматичної зміни орендної плати у зв`язку зі зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки, та зазначено, що ОСОБА_1 додаткових угод до договору оренди землі не укладалося та не підписувалося (а.с. 91).
В судовому засіданні представник Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області щодо задоволення зустрічного адміністративного позову заперечив з мотивів викладених у відзивах на зустрічну позовну заяву.
04.11.2023 року представник позивача направив на адресу суду клопотання щодо розгляду справи за своєї відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст зустрічної позовної заяви, відзиву на зустрічний позов, відповіді на відзив, пояснень сторін, дослідивши і оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, судом встановлено наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС в Івано-Франківській області.
04.10.2017 між Калуською міською радою (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) укладено Договір оренди землі на земельну ділянку в строкове платне користування для обслуговування виробничих приміщень (а.с. 27).
Пунктом 5 Договору оренди землі встановлена нормативна грошова оцінка земельної ділянки в розмірі 2985804,76 грн.
Відповідно до пункту 8 договір укладено терміном на 5 років до 28.09.2022. Зазначено, що після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк, орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його.
Пунктом 9 вищевказаного договору встановлена орендна плата в грошовій формі в розмірі 104503,17 грн. на рік.
Пунктом 12 вказано, що розмір орендної плати переглядається у разі: зміни граничних розмірів орендної плати, визначених Податковим кодексом України, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавство; зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності. Водночас, пунктом 29 Договору оренди від 04.10.2017 передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.
В подальшому, внаслідок зміни розміру нормативно-грошової оцінки, відповідно до переліку орендарів, з якими укладено договори оренди землі комунальної власності станом на 01.02.2022 в м. Калуш земельній ділянці, яку орендує ОСОБА_1 , встановлена нормативн- грошова оцінка землі у розмірі 5170356,95 грн (а.с. 10).
Згідно з довідкою про борг за платежами від 21.02.2023 (а.с. 4) податковий борг ОСОБА_1 становить 187730,53 внаслідок несплати орендної плати з фізичних осіб, зокрема:
- 6768,04 пеня, нарахована на підставі норм пункту 129.1 статті 129 статті ПК України.
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно до пп. 19-1.1.2 п. 19-1 ст. 19-1 ПК України, до функцій контролюючих органів належить перевірка своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
Відповідно до пунктів 37.1, 37.2 статті 37 Податкового кодексу України, підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.
Статтею 36 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з статтею 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Пунктом 38.2 статті 38 Податкового кодексу України передбачено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.
В даній справі податковий борг виник внаслідок несплати позивачем орендної плати з фізичних осіб за використання землі комунальної власності за звітний період 2022 року.
Згідно з пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК Україні, землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які користуються земельними ділянками державної та комунальної власності, зокрема, на праві постійного користування або на умовах оренди.
Положеннями п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками податку є землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування. Платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.(п. 286.5 ст. 286 ПК України).
Згідно з п.288.3 ст. 288 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК Україні, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Відповідно до п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
В даному аспекті суд зазначає, що спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі є Закон України «Про оренду землі» (далі - Закон № 161 - XIV).
Відповідно до статтею 2 Закону № 161-XIV відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. (ст. 6 Закону № 161-XIV).
Згідно з статтями 13, 17 Закону № 161-XIV, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
Частина 1 статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України).
Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (ст. 125 ЗК України).
Суд зверттає увагу, що згідно з положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки. Для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.
У підпункті 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 ПК України передбачено, що річна сума орендної плати не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Проаналізувавши вказані норми права, можна зробити висновок, що при визначенні розміру орендної плати, у випадку передачі в оренду земель комунальної власності, має враховуватися нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства, а річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території, однак і не може перевищувати 12 % нормативної грошової оцінки.
Окрім того, статтями 5,13 Закону України «Про оцінку земель», статті 201 Земельного кодексу України передбачено, що обов`язкова нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.
Отже, нормативна грошова оцінка земельної ділянки є базою для визначення орендної плати за користування земельною ділянкою.
Як передбачено положеннями Податкового кодексу України, питання щодо встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності вирішується за згодою сторін договору оренди земельної ділянки із закріпленням розміру орендної плати в такому договорі оренди, внаслідок чого, саме умови договору (включаючи умову щодо розміру орендної плати) є обов`язковими для виконання сторонами, орендодавець (відповідна рада) має право вимагати сплати, а орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою, що є предметом такого договору, у визначеному договором розмірі.
Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Як вже зазначалося судом вище, розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Так, статтею 30 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.
Також, частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України (який є загальним нормативно-правовим актом, що регулює зобов`язальні правовідносини), зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Тобто визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності вирішується за згодою сторін договору оренди земельної ділянки із закріпленням такого розміру орендної плати в договорі оренди.
Як встановлено судом, 04.10.2017 між Калуською міською радою (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) укладено Договір оренди землі на земельну ділянку в строкове платне користування для обслуговування виробничих приміщень, яким встановлена нормативна грошова оцінка земельної ділянки в розмірі 2985804,76 грн. та орендна плата в грошовій формі в розмірі 104503,17 грн. на рік (3,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки).
У пункті 12 договору оренди землі від 04.10.2017 сторони визначили, що розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендодавця, що підтверджено документами; зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності; в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 29 договору оренди землі, зміна умов договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін.
Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 ЦК України).
Оскільки, відповідно до статті 15 Закону №161-ХІV істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, то розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Однак, як встановлено судом, орендар ОСОБА_1 вказану додаткову угоду не підписувала, водночас, жодних доказів про надсилання даного листа або повернення рекомендованого повідомлення з даним листом про відмітку в отриманні його ОСОБА_1 , а також доказів, того, що зміна умови договору оренди землі, в даному випадку зміна нормативно грошової оцінки землі, вирішувалася в судовому порядку Калуською міською радою суду не надано.
В подальшому, Калуська міська рада на виконання вимоги п. 288.1 ст. 288 ПК України надала контролюючому органу до 01.02.2022 Договір оренди земельної ділянки від 04.10.2017, який укладений з ОСОБА_1 , та вказала оновлену нормативну грошову оцінку землі у розмірі 5170356,95 грн,
Вказане, на переконання суду свідчить про те, що Калуська міська рада (орендодавець) змінюючи розмір орендної плати в односторонньому порядку, без наданої на те згоди позивача, порушила фундаментальний принцип як цивільного законодавства так і вимог Закон України «Про оренду землі» - самостійно змінила істотні умови договору.
Внаслідок зазначених дій, позивач опинившись у очевидно погіршених умовах в межах триваючого договору оренди землі, була такою, що позбавлена вибору щодо можливості погодження із такими умовами або ж правом виходу із таких правовідносин.
Водночас, за умов відсутності зміни умов договору в письмовій формі за взаємною згодою сторін, також є відсутнім судове рішення, як наслідок недосягнення згоди щодо зміни умов договору, як це передбачено пунктом 29 договору оренди землі від 04.10.2017.
При цьому, суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що саме позивачка повинна була б ініціювати такий судовий спір, з огляду на відсутність доказів належного інформування останньої про зміни істотних умов договору.
За обставин, коли позивачка, вочевидь не була проінформована про дії Калуської міської ради щодо направлення на її адресу пропозиції щодо зміни умов та заявленої інформації до податкового органу стосовно податкових зобов`язань ОСОБА_1 , а дізналась про це по факту отримання податкового повідомлення рішення, то саме Калуській міській раді слід було б звернутися до суду, оскільки саме у неї була наявна інформації про відсутність досягнутої згоди щодо істотних умов договору між сторонами.
Оскільки у спірному випадку розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у витязі про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 03.02.2022 № 3436 прийнято без взаємної згоди сторін, то такий розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки не може слугувати підставою для визначення ОСОБА_1 зобов`язань з орендної плати за користування земельною ділянкою через те, що в ній визначена нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка не була затверджена у встановленому порядку.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.
З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задоволити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його складання в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

Калуська міська рада Івано-Франківської області (, вул. І. Франка, 1, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.

Рішення складене в повному обсязі 18 грудня 2023 р.