Справа № 520/15895/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 р.Справа № 520/15895/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 (суддя Григоров Д.В.; м. Харків; повний текст рішення складено 05.09.2023) по справі № 520/15895/23

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі по тексту - відповідач, МО України), в якому просить суд зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 у зв`язку зі смертю батька військовослужбовця ОСОБА_2 , з урахуванням факту спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності спільних прав та обов`язків між загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 та його донькою ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 є членом сім`ї (донька) загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 (батька) і на неї поширюються вимоги постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця, а тому остання звернулась до відповідача із заявою про призначення та виплату такої допомоги, у призначенні та виплаті якої позивачу було відмовлено. Вважає, що відповідачем було безпідставно зроблено висновок про те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 через те, що з поданих нею документів не можливо встановити, чи відноситься вона до осіб, що були членами сім`ї військовослужбовця, чи проживала вона разом батьком та чи мала спільний побут, чи одержувала від батька допомогу, яка була постійним і основним джерелом засобів для існування.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 по справі № 520/15895/23 адміністративний позов задоволено.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року, у зв`язку зі смертю батька - військовослужбовця ОСОБА_2 з урахуванням факту спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності спільних прав та обов`язків між загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 та його донькою ОСОБА_1 .

Стягнуто з Міністерства оборони України () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 по справі № 520/15895/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що в матеріалах позовної заяви міститься довідка Валківської міської ради Богодухівського району Харківській області від 06.03.2023, в якій зазначено, що за місцем реєстрації позивача, крім неї та батька, також на день смерті батька були зареєстровані: ОСОБА_3 (дружина, власник будинку) та ОСОБА_4 (повнолітня сестра). Відповідно до договору довічного утримання АВР № 596491 від 31.05.2001, власником будинку є ОСОБА_3 - мати позивача, а не батько. А згідно з квитанціями, долученими до матеріалів справи, платником комунальних послуг була ОСОБА_3 .. Таким чином, в матеріалах позовної заяви відсутні докази того, що позивач перебувала саме на утриманні батька, а не своєї матері. Вказує, що в матеріалах позовної заяви відсутні будь-які докази працевлаштування матері. Заяви свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вважає неналежними доказами, оскільки в них вказано, що позивач мала тимчасові підробітки. Крім цього, вказує, що свідки стверджують, що ОСОБА_2 здійснював оплату комунальних послуг, що суперечить квитанціям. Тобто матеріали справи не містять доказів, які б могли підтверджувати факт перебування позивача на утриманні загиблого батька.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, з підстав викладених у відзиві, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

До Другого апеляційного адміністративного суду відповідачем подано клопотання про зупинення розгляду справи, в якому останній просить суд зупинити провадження в адміністративній справі №520/15895/23 до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №560/17953/21.

Надаючи правову оцінку заявленому клопотанню, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виключний перелік підстав для зупинення провадження у справі визначено статтею 236 КАС України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України, суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

З аналізу вищезазначених норм убачається, що суд вправі зупинити провадження у справі з підстави перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) саме палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. Вказана норма не встановлює обов`язок зупиняти провадження у справі у разі наявності відповідної заяви учасника справи.

При цьому, можливість зупинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 2 ст. 236 КАС України пов`язана не з будь-якими подібними справами (навіть, якщо такі й дійсно подібні), а обумовлюється їх обов`язковим розглядом у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. Це виключає необґрунтоване зупинення судами провадження у справах, виходячи лише з однієї з наявності на розгляді у Верховному Суді подібної справи, яких може бути безліч.

Аналогічний висновок сформовано в постанові Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 360/3866/19.

Колегією суддів не встановлено такої умови для зупинення провадження як розгляд іншої подібної справи у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. Відносини у даній справі та у справі №520/15895/23 виникли за різних обставин та не є подібними.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України» було зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції.

Тобто, невиправдане зупинення провадження у справах є неприпустимим та не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого клопотання, що має наслідком відмову у його задоволенні.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Померлий проходив службу на посаді старшого солдата, який загинув під час виконання бойових завдань, пов`язаних з захистом Батьківщини. Дана обставина визнається сторонами у справі.

Відповідно до висновків витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №268 від 18.11.2022, батьку, матері, дружині та дочці загиблого внаслідок смерті, пов`язаної із захистом Батьківщини, старшого солдата ОСОБА_2 було призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 4/5 частини 15000000,00 грн. в сумі 12000000,00 грн. у рівних частках кожному.

Згідно з витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 02 грудня 2022 року №297, комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - дочка загиблого внаслідок смерті, пов`язаної із захистом Батьківщини, старшого солдата ОСОБА_2 , не має права на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022.

В обґрунтування зазначеної позиції комісією зазначено, що за поданими документами неможливо встановити, чи є позивач особою, яка перебувала на утриманні ОСОБА_2 , крім того, за поданими документами про місце реєстрації дочки неможливо встановити, що вона проживала разом зі своїм батьком, вела з ним спільне господарство і мала взаємні права та обов`язки, а також чи має власну сім`ю. У зв`язку з цим документи з питання виплати зазначеної допомоги стосовно позивача було повернуто на доопрацювання.

Як вбачається з довідки Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області від 06.03.2023 №03.12-25/16, на день смерті ОСОБА_2 разом з ним були зареєстровані дружина - ОСОБА_3 , донька - ОСОБА_1 , донька - ОСОБА_4 .

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства від 06 березня 2023 року, складеним при свідках, в АДРЕСА_1 проживає та зареєстрована сім`я ОСОБА_7 , до складу якої входять ОСОБА_3 та її доньки - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , сім`я проживає спільно, має спільне господарство, бюджет та витрати.

Допитані в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 пояснили, що вони є сусідами родини ОСОБА_7 , перебувають із позивачем у дружніх стосунках, знайомі давно. Підтвердили, що позивач постійно проживала разом з батьком, постійного заробітку не мала, одруженою не була, дітей не має, перебувала на утриманні батька - ОСОБА_2 , який матеріально забезпечував родину та позивача зокрема.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, відповідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості такого та зазначив, що позивач є членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 у розумінні вимог Сімейного кодексу України та, відповідно, має право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок його загибелі під час виконання обов`язків військової служби, що зумовлює необхідність скласти відповідний висновок щодо можливості виплатити одноразову грошову допомогу як утриманці загиблого військовослужбовця, як це передбачено відповідним Порядком і умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Згідно з ч.5 ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Відповідно до ч.1ст.16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

У ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, згідно з п.1, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до п. «а» ч.1 ст. 16-2 Закону №2011-ХІІ, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Частинами 1, 8 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Згідно з ч.ч. 6, 8 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 (п.2), сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, визначене ст. 16-1Закону №2011-ХІІ, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. При цьому, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Закон №2011-ХІІ, який є спеціальним у спірних правовідносинах, визначення «члена сім`ї» не містить.

Разом з тим, статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`я є первинним основним осередком суспільства, її складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї", членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що за наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_2 були членами однієї сім`ї, оскільки вони спільно проживали, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та мали по відношенню один до одного взаємні права та обов`язки. Причому, підставою для утворення однієї сім`ї стало їх кровне споріднення, оскільки вони є батьком та донькою.

Таким чином, позивач є членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 у розумінні вимог Сімейного кодексу України та, відповідно, має право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок його загибелі під час виконання обов`язків військової служби, що зумовлює необхідність скласти відповідний висновок щодо можливості виплатити одноразову грошову допомогу як утриманці загиблого військовослужбовця, як це передбачено відповідним Порядком і умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими. Зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 у зв`язку зі смертю батька військовослужбовця ОСОБА_2 з урахуванням факту спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності спільних прав та обов`язків між загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 та його донькою ОСОБА_1 відповідає меті належного поновлення прав позивача та слугуватиме досягненню того, щоб виниклий між сторонами спір було остаточно вирішено.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 по справі № 520/15895/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 18.12.2023 року