Справа № 420/15753/23
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/15753/23
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання перевести з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення від 01.11.2022 № 60 про відмову у переході з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у розмірі 50% від пенсії, яку отримував годувальник на день смерті, починаючи з дати звернення, а саме з 28.10.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що оскільки позивачка перебувала на утриманні свого чоловіка, то на підставі діючого законодавства, 28.10.2022 у встановленому порядку, звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. В силу частини першої статті 37 Закону № 1058-ІУ пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї призначається в розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника. Тобто, передбачено розрахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника здійснювати з пенсії за віком, яку померлий чоловік позивачки в дійсності не отримував на день смерті. Померлий чоловік позивачки отримував пенсію за вислугу років, призначену йому як працівнику авіації і льотно-випробного складу відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Управлінням не заперечувалось таке право годувальника на обчислення та виплату йому пенсії як працівнику авіації і льотно-випробного складу.

Позивач вважає, що рішення № 60 від 01.11.2022 р. Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є протиправним, як і дії щодо неврахування спірного періоду до страхового стажу, та таким, що належить до скасування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання перевести з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що до ч.1 ст.37 Закону України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками. Разом з тим, судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано, що померлому чоловіку позивача пенсія за віком ніколи не призначалася. Пенсійне законодавство, в тому числі наведений Закон, не містять в собі норм, які б надавали підстави пенсійному органу здійснювати обчислення чи перерахунок пенсії після смерті будь-якої особи, або право на розрахунок розміру пенсії за віком померлому, яку останній за життя не отримував. Така правова позиція була висловлена Верховним Судом у справі № 636/2100/16-а (адміністративне провадження № К/9901/21612/18), зокрема, пенсії у зв`язку з втратою годувальника призначаються із заробітку годувальника або із пенсії годувальника, тобто, в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті (заробітну плату чи пенсію).

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою встановленого зразка від 28.10.2023 про призначення пенсії за віком та пакетом документів доданих до заяви.

Постановою Пенсійного фонду України № 25-1 від 16.12.2020 внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою передбачено застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

На підставі вказаної постанови, за принципом екстериторіальності, документи позивача про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 60 від 01.11.2022 року. Позивачці відмовлено у переведенні у зв`язку з недоцільністю, так як розмір пенсії заявниці до перерахунку складав 3223,24 грн., у разі переведення з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника розмір пенсії зменшується та становить 3000,00 грн.

Позивач вважає вказане рішення протиправним та за його скасуванням звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач вже отримує пенсію відповідно до Закону № 1058-IV, а тому призначення іншого виду пенсії, передбаченому цим же Законом, в іншому розмірі, за своєю суттю, є тотожним перерахунку пенсійної виплати й, до того ж, внаслідок цього її розмір зміниться у бік зменшення, що, у розумінні вказаних вище законодавчих приписів є неприпустимим і виключає можливість прийняття суб`єктом владних повноважень рішень або вчинення ним дій, які б звужували зміст, обсяг існуючих соціальних гарантій.

Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України № 1058-IV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 цього Закону виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст.5 вказаного Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (ч.1 ст.9 наведеного Закону).

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені приписами ст.36 зазначеного Закону, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина перша, пункт 1 частини другої, абзац другий пункту 2 частини третьої цієї статті).

Отже, оскільки за змістом п.1 ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважається дружина, яка досягла пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, тому позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Розглядуваний спір стосується питання обчислення розміру пенсії по втраті годувальника, яка призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (при цьому годувальник отримував пенсію за вислугу років, що була призначена згідно зі ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівникові льотного складу), зокрема, чи виходячи:

з розміру фактично отримуваної годувальником за життя пенсії за вислугу років;

або з розміру пенсії за віком померлого годувальника, розрахованої за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із наявних у пенсійного органу даних про його страховий стаж та заробіток.

Дані питання були предметом розгляду Верховним Судом у подібних справах.

Так, Верховний Суд у постанові від 21.02.2020р. у справі № 523/13150/16-а та від 06.04.2021р. у справі № 617/724/16-а вже вирішував питання правильного застосування норм матеріального права щодо обчислення розміру пенсії по втраті годувальника, який за життя не отримував пенсію за віком, а отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У цих постановах викладена правова позиція, яка полягає в тому, що питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані ст.37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.

Стаття 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлює вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі, а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Оскільки у розглядуваній справі позивач звернулася за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника, а не за вислугою років померлого годувальника; інших правил цим Законом не передбачено.

Враховуючи наведені правові висновки Верховного Суду стосовно застосування ст.37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також відсутність підстав для відступлення від зазначеного правового висновку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення відповідача стосовно розрахунку розміру пенсії позивача у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з розміру пенсії за віком померлого чоловіка позивача, ґрунтується на вимогах закону.

При цьому, за приписами п.4 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Приписи наведеної правової норми необхідно застосовувати й у спірному випадку, оскільки позивач вже отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому призначення іншого виду пенсії, передбаченого цим же Законом, в іншому розмірі, за своєю суттю, є тотожним перерахунку пенсійної виплати. При цьому, внаслідок такого перерахунку розмір пенсії позивача зміниться у бік зменшення, що у розумінні вказаних законодавчих приписів є неприпустимим і виключає можливість прийняття суб`єктом владних повноважень рішень або вчинення ним дій, які б звужували зміст, обсяг існуючих соціальних гарантій.

Здійснивши розрахунок пенсії за віком померлого годувальника - чоловіка позивача, який належав би до виплати, пенсійний орган підставно вказав на те, що 50 відсотків такої пенсії становить 3000,00 грн., що є меншим за розмір пенсії, яку вже отримує позивач (3223,24 грн.), а тому вважає такий перерахунок недоцільним.

Відтак, відповідач обґрунтовано та підставно відмовив позивачці у перерахунку пенсії у зв`язку з її переходом з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Доводи позивача про те, що при вирішенні питання про призначення спірної пенсії, відповідач повинен був враховувати розмір призначеної померлому годувальнику пенсії за вислугу років, ґрунтуються на помилковому розумінні приписів ст.37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи саме з розміру пенсії за віком, що вірно зазначено судом першої інстанції.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 19 грудня 2023 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова