Справа № 160/26670/23
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
16 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 5 вересня 2023 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомиріській області повторно розглянути подану ОСОБА_1 заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з зарахуванням до загального страхового стажу періоду трудової діяльності в колгоспі «Победа», в подальшому КСП «Победа» з 15.04.1990 р. по 01.04.2000 р., призначити пенсію за віком з дня звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
15.11.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 заперечив щодо заявленого позову та зауважив, що відповідно до прийнятого рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області страховий стаж позивача складає 29 років 04 місяців 22 дні, що недостатньо для призначення пенсії відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
20.11.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 заперечив щодо заявленого позову та зауважив, що основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку зокрема вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання. У випадку відсутності трудової книжки колгоспника, або в разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарств, в якому набуто стаж.
У разі виявлення розбіжностей в написанні прізвища, імені, по-батькові в наданих документах, належність цих документів встановлюється в судовому порядку, відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Зазначив, що за доданими документами до страхового стажу позивача не враховано період трудової діяльності в колгоспі з 15.04.1990 по 01.04.2000 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 15.04.1990, оскільки відсутні підстави внесення відпрацьованого та встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та відсутня інформація про перейменування організації, оскільки назва організації при прийнятті не відповідає назві організації при звільненні, а в наданих архівних довідках від 20.07.2023 № 958 та № 959 не повністю зазначено ПІБ, що не відповідає паспортним даним.
Таким чином, підтверджений належними документами, страховий стаж позивача становить 29 років 04 місяці 22 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи встановлено, що 29.08.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію та здійснює перерахунок пенсії - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років.
Вік заявника на дату звернення 60 років.
Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років.
Відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу від 23 років.
Страховий стаж особи становить: 29 років 04 місяці 22 дні.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
за доданими документами до страхового стажу не враховано період трудової діяльності в колгоспі з 15.04.1990 по 01.04.2000 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 15.04.1990 року, оскільки відсутні підстави, а в наданих архівних довідках від 20.07.2023 №958 та №959 не повністю зазначено ПІБ, що не відповідає паспортним даним.
У разі виявлення розбіжностей в написанні прізвища, імені, по-батькові в наданих документах, належність цих документів встановлюється в судовому порядку.
За даними реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності, зокрема з 01.01.1999.
Заявник фізична особа підприємець.
Особа матиме право на пенсійну виплату з 29.08.2026 або при набутті необхідного страхового стажу.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.»
Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Пункт 6 частини першою статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).
Стаття 1 Закону №1058-IV передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058- IV).
Згідно з ч.1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Згідно з ч.2 ст.26 Закону №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.
Згідно з ч.3 ст.26 Закону №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон 1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з ст. 62 Закону України № 1788-ХІІ від 05.11.1991р., основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У частині першій статті 48 Кодексу законів про працю України зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно з п.2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників», трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.
Згідно з ст.ст. 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого III Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час внесення записів до трудової книжки (надалі по тексту також - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім 'я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з п. 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до встановленого взірця трудової книжки колгоспника, трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: III «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; IV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Згідно з п. 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Виходячи з наведеного слідує, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
За правилами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики № 259/34/5 від 08.06.2001, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно з пунктами 1, 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов 'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктами 17-18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв 'язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документе, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов 'язаних з заявником спільною роботою.
Із цього слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність надання будь-яких додаткових уточнюючих довідок виникає лише у випадку коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу.
Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.
З копії трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 (дата заповнення трудової книжки 15.04.1990р.) вбачається, що ОСОБА_1 була прийнята на посаду свинарки. Працювала в колгоспі «Победа», який в 1993 р. було реорганізовано в КСП «Победа», з 15.04.1990 р. по 01.04.2000 р.
01.04.2000р. позивач звільнилась з КСП в зв`язку з реорганізацією підприємства, також виключена із членів КСП.
Розпорядженням Представника Президента України № 139 від 26.03.1993 р. колгосп «Победа» реорганізовано в КСП «Победа», що підтверджується архівною копією зазначеного розпорядження, виданого 25.09.2023 р. архівним відділом № 3 Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області.
Трудова книжка містить відомості про встановлення мінімуму трудової участі і фактично відпрацьовані дні за період з 1990 року по 1999 рік.
Відомості щодо роботи позивача в колгоспі і КСП «Победа» мають і архівні довідки № 958-961 від 20.07.2023 р., долучені до матеріалів справи.
Відповідно до Порядку виконання архівними установами запитів юридичних та фізичних осіб на підставі архівних документів та оформлення архівних довідок (копій, витягів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.03.2015 №295/5, архівна довідка про заробітну плату оформлюється на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату; дані зазначаються окремо за кожен місяць конкретного року.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано до заяви про перерахунок пенсії архівні довідки від 20.07.2023 року № №958, 959, 960, видані комунальною архівною установою «П`ятихатський трудовий архів» П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області за період з 1990 р. по 2000 р. включно про оплату праці, відпрацьовані людино-дні і заробітну плату колгоспу «Победа».
Згідно з архівною довідкою № 958 від 20.07.2023 р. за період з 1990 р. по 1994 р. в книгах обліку оплати праці і відпрацьовані людино-дні колгоспу «Победа» - з 1993 р. КСП «Победа» - з квітня 1990 р. значиться Капинус - з серпня 1990 р. - Кораблева, Кораблев, ім`я - Людмила, Людм., Люд-ла, по батькові - Виктор., Викт., з 1992 р. дані по батькові не вказано.
Відповідно до архівної довідки № 959 від 20.07.2023 р. за період з 1995 р. по 2000 р. в книгах обліку оплати праці і відпрацьовані людино-дні колгоспу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - з 1993 р. КСП «Победа» значиться - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ім`я - ОСОБА_4 , Людм., Люд., ОСОБА_5 , по батькові - не вказано, з жовтня по грудень 1995 р. та з липня 1999 р. по травень 2000 р. дані по батькові - В.
Згідно з архівною довідкою № 960 від 20.07.2023 р. за період з 1990 р. по 1994 р. в книгах обліку оплати праці і заробітної плати колгоспу «Победа», з 1993 р. КСП «Победа» - з квітня 1990 р. значиться Капинус - з серпня 1990 р. - ОСОБА_2 , Кораблева, ім`я - Людмила, Людм., Люд-ла, по батькові - Виктор., Викт., з 1992 р. дані по батькові не вказано. Період нарахування заробітної плати зазначений той же, що і в довідці № 958 щодо обліку оплати праці і відпрацьовані людино-дні.
Згідно з архівною довідкою № 961 від 20.07.2023 р. за період з 1995 р. по 2000 р. в книгах обліку оплати праці і заробітної плати колгоспу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з 1993 р. КСП «Победа» значиться - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ім`я - ОСОБА_4 , Людм., Люд., ОСОБА_5 , по батькові - не вказано, з жовтня по грудень 1995 р. та з липня 1999 р. по травень 2000 р. дані по батькові - В. Період нарахування заробітної плати зазначений той же, що і в довідці № 959 щодо обліку оплати праці і відпрацьовані людино-дні.
Суд зазначає, що трудова книжка і архівні довідки № 958-961 від 20.07.2023 р. містять інформацію про один і той же період трудової діяльності позивача, в одному і тому ж підприємстві.
Щодо даних особи в архівних довідках, значиться ОСОБА_6 з даними по батькові, які починаються на літеру «В». Особисті дані записувалися і українською і російською мовами, іноді у скороченому виді, з помилками. Проте дані прізвища і ім`я збігаються з паспортними даними позивача.
Матеріалами справи підтверджено, що прізвище ОСОБА_7 , яке зазначено в архівних довідках № 958 і № 960, також відповідає позивачу, оскільки за народженням прізвище позивача - ОСОБА_8 , далі в зв`язку з укладенням шлюбу прізвище позивача було змінено на ОСОБА_7 , в подальшому при наступному укладенні шлюбу змінено прізвище на ОСОБА_3 .
Також, суд звертає увагу, що копії довідок підписані керівником підприємства, підпис завірений гербовою печаткою комунальної архівної установи «П`ятихатський трудовий архів» П`ятихатської міської ради.
З огляду на вказані вище норми права, зазначені довідки, які містять відомості про розмір заробітної плати за відповідні періоди роботи позивача, є документами, на підставі яких може бути обчислений розмір пенсії та страховий стаж позивача.
Також, факт того, що позивач дійсно працювала в колгоспі «Победа», з 1993 р. - КСП «Победа» підтверджується долученими до матеріалів справи поясненнями свідків, які також працювали в даному підприємстві разом зі позивачем, а саме: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Пунктом 38 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 № 22-1 орган, що призначає пенсію, має право в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість видачі документів для призначення (перерахунку) пенсії. Такі перевірки не є плановими, а тому можуть проводитись Пенсійним фондом в будь-який час. Пенсійний фонд проводить зустрічну перевірку на підставі первинних бухгалтерських документів, за результатами якої складається акт перевірки щодо достовірності довідки про заробітну плату. У разі встановлення розбіжностей у сумах з наданим документом вираховується сума надміру сплачених коштів (переплата) або ж здійснюється перерахунок пенсії з метою її підвищення.
Згідно зі статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також: за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Виходячи з викладеного вище, відповідач наділений повноваженнями щодо перевірки наданих позивачем документів. Ці повноваження можуть бути реалізовані шляхом відповідних запитів, витребування первинних документів щодо підтвердження виплаченої заробітної плати, проведення фактичних перевірок тощо.
Водночас, матеріали справи не містять доказів вчинення таких дій, чи будь-яких інших активних дій з боку відповідача 2.
Суд також звертає увагу на те, що відповідач 2 може перевірити лише обґрунтованість видачі довідок, а не їх зміст, який в даному випадку він без належних підстав поставив під сумнів.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували невідповідність даних довідок Комунальної архівної установи «П`ятихатський трудовий архів» П`ятихатської міської ради даним первинних документів.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення людини конституційного права на соціальний захист, що узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Відтак, виявлені розбіжності не можуть мати своїм наслідком відмову у зарахуванні до страхового стажу періодів трудової діяльності позивача в колгоспі з 15.04.1990 по 01.04.2000, оскільки позивач не несе відповідальності за правильність складання відповідних довідок. Вказані обставини не можуть позбавляти позивача права на належне пенсійне забезпечення.
Суд зазначає, що позивач, як громадянка України, наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.
Згідно з статті 1 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої 30 червня 1961 року, Україна прийняла на себе зобов`язання заробітною платою рахувати будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові.
Згідно із статтями 1, 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до статті 49 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.
Отже, суд вважає, що архівні довідки № 958, № 959, № 960, № 961 від 20.07.2023 р., видані комунальною архівною установою «П`ятихатський трудовий архів» П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області за період з 1990 р. по 2000 р. включно про оплату праці, відпрацьовані людино-дні і заробітну плату колгоспу «Победа», з 1993 р. КСП «Победа», стосуються позивача та підтверджують факт роботи позивача у спірний період та мають бути враховані при розрахунку страхового стажу.
У справі «Щокін проти України» (пункт 52 рішення від 14.10.2010) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду.
На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, отже є необґрунтованим та протиправним, а тому підлягає скасуванню.
Згідно з ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначення, нарахування (перерахування) та виплата пенсії відносить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження щодо розрахунку стажу та призначення пенсії.
Вказана позиція відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.
Враховуючи вищевикладене, суд з урахуванням ч. 1 ст. 2 КАС України та ч. 2 ст. 9 КАС України, з метою повного та ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 05.09.2023, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цій справі.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Під час судового розгляду відповідачем 2 не доведено правомірності своїх дій (рішення) у спірних правовідносинах.
З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, а тому, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.08.2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду та з зарахуванням до загального страхового стажу періоду трудової діяльності в колгоспі «Победа», в подальшому КСП «Победа» з 15.04.1990 р. по 01.04.2000 р.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1073,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник