Справа № 480/9276/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2023 року Справа № 480/9276/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді - Осіпової О.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/9276/23 за позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просить:
1. Визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №70608556 від 23.12.2022 року.
2. Звільнити військову частину НОМЕР_1 від сплати виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні №70608556.
Свої вимоги Військова частина НОМЕР_1 (далі позивач) мотивує тим, що про рішення суду від 08.08.2022 року у справі №480/1443/22 в умовах ведення бойових дій стало їй відомо завдяки системі «Електронний суд» лише 03.01.2023 року і, будучи не згодною із судовим рішенням, звернулася до Другого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою та заявою від 17.01.2023 року про поновлення строку на апеляційне оскарження цього рішення. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 року було поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та зупинено дію рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі 480/1443/22. Постановою апеляційного суду від 16.05.2023 касаційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду від 08.08.2022 у справі №480/1443/22 без змін. В той же день постанова набрала законної сили.
Тим часом старший державний виконавець Колос Р.В. (далі - відповідач) 23.12.2022р. ухвалив три постанови: про відкриття виконавчого провадження №70608556, про стягнення судового збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Такі дії відповідача позивач вважає неправомірними і просить скасувати ці постанови та звільнити його від сплати виконавчого збору та мінімальних витрат, оскільки судове рішення їм виконано негайно і добровільно.
Ухвалою суду від 30.08.2023 року позовну заяву залишено без руху і надано позивачу строк 10 днів для усунення її недоліків. 03.10.2023 року позивач подав до суду заяву про усунення недоліків і долучення документів до справи та про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Сумського окружного суду від 6 жовтня 2023 року поновлено строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
23. 10.2023 року відповідач надіслав відзив, в якому позивні вимоги не визнав, і вказав, що він діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». На його думку, підстави для скасування оскаржених постанов та звільнення позивача від сплати судового збору та мінімальних витрат відсутні, оскільки судове рішення набрало законної сили 16 травня 2023 року, постановою державного виконавця від 23.12.2022 року позивачу було надано десять робочих днів на виконання рішення суду, яке він виконав лише 07.07.2023 року.
Дослідивши наявні в справі докази та оцінивши їх відповідно до вимог ст. 90 КАС України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню , виходячи із наступного.
Судом встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2022 року у справі №480/1443/22 визнано протиправними дії Військової частини ТОЗЗО щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення з розрахунку 27 календарних років.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову допомогу ОСОБА_1 при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення з розрахунку 27 календарних років, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини на користь позивача судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп.
Оскільки дане судове рішення сторонами не було оскаржене в апеляційному порядку у встановлений законом, 24.11.2022 судом видано виконавчий лист № 3480/1443/22, в якому зазначено, що рішення суду набрало законної сили 08.09.2022 р. (а.с.60).
Тим часом 12.01.2023 року відповідач звернувся до Другого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою і клопотанням про поновлення строку подання апеляційної скарги. Ухвалою апеляційного суду від 20.04.2023 року відповідачу поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження і зупинено дію рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 року у справі 480/1443/22.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 року апеляційну скаргу Військової частини залишено без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі № 480/1443/22 - без змін, і в цей же день постанова набрала законної сили, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру судових рішень.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд приходить до висновку, що, відкриваючи виконавче провадження, відповідач діяв у спосіб, визначений законом, і в межах своїх повноважень відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» на підставі виконавчого листа, виданого судовим органом у встановленому порядку. На час винесення оскаржуваних постанов у відповідача не було законних підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження або його зупинення. Дію судового рішення від 08.08.2022р. у справі 480/1443/22 було зупинено апеляційним судом 20.04.2023 року вже після відкриття виконавчого провадження, тому підстави для скасування цієї постанови відсутні.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.
За змістом частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. (частина третя статті 27 Закону №1404-VIII).
За змістом положень частини четвертої статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Таким чином, державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження у разі надходження до нього заяви стягувача про примусове виконання рішення та виконавчого документа. Крім того, частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII прямо передбачено зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.
Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Отже, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується, зокрема, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень ( п.3).
З аналізу вказаних правових норм вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому останній одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.
Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постанові від 28.04.2020 у справі №480/3452/19.
Проте у цьому випадку судове рішення виконано боржником в добровільному порядку, тому підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.
Крім того, боржник фінансується за рахунок державного бюджету і його борги за судовими рішеннями погашаються за рахунок спеціальної бюджетної програми, а відповідно до п.3 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» в такому випадку виконавчий збір не стягується.
Стягнення виконавчого збору за таких обставин порушує принципи справедливості та верховенства права.
Суд не наділений правом підміняти суб`єктів владних повноважень, а випадки не сплати виконавчого збору визначені ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовна вимога про звільнення від сплати виконавчого збору та мінімальних витрат є неправомірною і задоволенню не підлягає.
Що стосується мінімальних витрат, що були фактично понесені виконавцем, і підтверджуються розрахунками, наведеними у відповідній постанові (а.с.66-67), то вони підлягають стягненню з боржника відповідно до вимог ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.
Таким чином, позовні вимоги щодо скасування постанов державного виконавця в частині стягнення виконавчого збору підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та звільнення від стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат, то вони задоволенню не підлягають.
Отже, позовні вимоги мають бути задоволені частково.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 коп. (а.с.9).
Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, а також, зважаючи на те, що позивач звернувся до суду як боржник у виконавчому провадженні, а не як суб`єкт владних повноважень, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна розміру задоволених позовних вимог, а саме 671грн., оскільки скасовано одну з оскаржуваних постанов (про стягнення виконавчого збору) повністю та одну (про відкриття виконавчого провадження) частково (п.3), що становить одну четверту від заявлених позовних вимог, адже військова частина ще прохала визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження та звільнити її від сплати виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження №70608556, однак у задоволенні цих двох позовних вимог судом відмовлено).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування постанови задовольнити частково.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова