Справа № 755/18876/23
Суддя: Марфіна Н. В.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/314/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" грудня 2023 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Марфіна Н.В. перевіривши виконання вимог ст.ст. 160, 161 КАС України за позовом громадянина рф ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, -

у с т а н о в и л а:

01.12.2023 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява громадянина рф ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській про примусове повернення до країни походження або третьої країни гр. рф ОСОБА_1 від 17.11.2021 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на порушення чинного законодавства при винесенні оскаржуваного рішення про його примусове повернення.

Також в матеріалах справи наявна заява сторони позивача про поновлення строку звернення до суду, у якій представник посилається на те, що причини пропуску строку звернення до суду є поважними. Представник вказує, що спірне рішення є прийняте 17.11.2021 року. Не погоджуючись з таким рішенням позивач у встановлені строки, а саме 26.11.2021 року звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом. Одночасно позивач також звернувся із позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва про визнання протиправними дій та скасування рішення від 04.10.2021 року про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.08.2022 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2023 року, позов залишений без розгляду. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києві від 07.11.2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2023 року, скасоване рішення від 04.10.2021 року про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання та зобов`язано ЦМУ ДМС видати позивачу посвідку на тимчасове проживання в Україні. Отже звернення позивача з двома позовами до судів різних юрисдикцій, які розглядались більше двох років, свідчить про його зацікавленість у захисті своїх порушених прав та відсутність втрати ним інтересу і на даний час. При цьому, слід зазначити, що рішення по двом вищезазначеним справам набрали законної сили у 2023 році. Однак позивач, у зв`язку з військовою агресією, не дочекавшись рішення судів виїхав з території України 08.03.2022 року.

Статтею 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вбачається, що стороною позивача дійсно пропущений шестимісячний строк для звернення до суду, однак повідомлені представником причини пропуску строку дійсно є поважними і відповідний строк має бути поновлений судом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що мотивуючи її вимоги сторона позивача, зокрема, посилається на те, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва, яке набрало законної сили 06.06.2023 року, скасоване рішення від 04.10.2021 року про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання та зобов`язано ЦМУ ДМС видати позивачу посвідку на тимчасове проживання в Україні.

Від часу набрання вказаним рішенням законної сили до часу звернення до суду із цим позовом (30.11.2023 року) шести місячний строк не минув, позивач намагався оскаржити спірне рішення ЦМУ ДМС у встановлені строки, однак позов був залишений без розгляду.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За змістом ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішенням ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Ураховуючи викладене суд вважає за можливе поновити стороні позивача строк для звернення до суду із позовом, з огляду на загальні завдання та принципи адміністративного судочинства, приписи міжнародного законодавства, наведену практику ЄСПЛ, та з огляду на поважність причини пропуску строку, а також з метою уникнення надмірного формалізму та занадто суворого трактування процесуального правила.

Вивчивши матеріали адміністративного позову вважаю, що: позивач має адміністративну процесуальну дієздатність ; представник позивача має належні повноваження; позовна заява відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161 КАС України; позовну заяву належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; позовну заяву подано з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених КАС України.

У відповідності до положень ст.ст. 12, 288 КАС України, справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 12, 121, 122, 160, 161, 171, 172, 288, 293-295 КАС України, -

п о с т а н о в и л а:

Поновити громадянину рф ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни

Відкрити провадження в адміністративній справі за позовом громадянина рф ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

Розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників судового розгляду.

Призначити проведення судового засідання для розгляду справи по суті в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва (02105, м. Київ, вул. Пластова, 3, каб. 27) на 02 лютого 2024 року о 09 год. 30 хв.

Викликати для участі у засіданні учасників процесу.

З урахуванням положень ст. 288 КАС України, відповідач має право подати відзив на позовну заяву, який має відповідати положенням ст. 162 КАС України, позивач має право подати відповідь на відзив, який має відповідати положенням ст. 163 КАС України, а відповідач має право подати заперечення, які мають відповідати положенням ст. 164 КАС України - до початку першого судового засідання у справі.

Роз`яснити учасникам справи, що подання заяв по суті справи є їхнім правом. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки http://dn.ki.court.gov.ua.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Текст ухвали складено 14.12.2023 року.

Суддя -