Справа № 420/18550/23
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/18550/23

Головуючий в І інстанції: Єфіменко К.С.

Дата та місце ухвалення рішення: 18.08.2023 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування наказів про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі відповідач-1), Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі відповідач-2), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника НОМЕР_3 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України від 03.06.2023 року № 1172-АГ щодо притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 40260 грн.;

- визнати протиправним та скасувати наказ Регіонального управління Морської охорони від 15.06.2023 року № 134-ос «Про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності» щодо здійснення відрахування в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення, після здійснення утримання всіх належних податків та зборів, до повного відшкодування шкоди, заподіяній державі, в розмірі 40260 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Представниками відповідачів подані відзиви на апеляційну скаргу, в яких останні просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника Львівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 22 березня 2021 року № 89-ОС зараховано в списки особового складу загону та на всі види забезпечення підполковника ОСОБА_1 , який прибув для подальшого проходження служби з Західного регіонального управління м. Львів, до НОМЕР_3 прикордонного загону на посаду головного бухгалтера начальника фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби), з 20 березня 2021 року.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 26 березня 2021 року № 99-ОС вважається таким, що приступив до виконання посадових обов`язків підполковник ОСОБА_1 , головний бухгалтер начальник фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби), з 26 березня 2021 року.

Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України від 24 липня 2022 року № 456-ОС виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення підполковника ОСОБА_1 , головного бухгалтера начальника фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби), у зв`язку з вибуттям для подальшого проходження служби в розпорядження начальника Регіонального управління Морської охорони Державної прикордонної служби України, з 24 липня 2022 року.

Наказом начальника Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.07.2022 року № 174-ОС зараховано у списки особового складу та всі види забезпечення по Регіональному управлінню Морської охорони підполковника ОСОБА_1 , який прибув для подальшого проходження військової служби з НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, з 25.07.2022 року призначено заступником головного бухгалтера фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби).

28.03.2023 року на адресу НОМЕР_3 прикордонного загону надійшла вимога від керівника аудиторської групи заступника начальника відділу внутрішнього аудиту Західного регіонального управління полковника ОСОБА_2 , згідно якої, в ході проведення аудиторського дослідження щодо проведення виплат згідно судових рішень встановлено, що в січні 2023 року 7 прикордонним загоном сплачено середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 43961,38 грн., а саме бувшому працівникові НОМЕР_3 прикордонного загону провідному бухгалтеру фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) Сімкіній Лесі, яка 13.01.2022 року звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2022 року № 5-ОС), а повний розрахунок проведено лише 29.03.2022 року.

У вказаній вимозі зазначено, що відповідно до виписки Державної казначейської служби України від 13.01.2022 року залишок відкритих асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» відсутній, проте, станом на 14.01.2022 року залишок відкритих асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» складав 3372800 грн, тобто, станом на 14.01.2022 року була можливість провести повний розрахунок при звільненні працівника ОСОБА_3 .

Також, вказано про те, що колишнім працівником ОСОБА_4 направлено позов до суду щодо стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок та рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01.09.2022 року № 465/3031/22, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12.12.2022 року, стягнуто з НОМЕР_3 прикордонного загону на користь ОСОБА_5 43961,38 грн. та на виконання судових рішень ОСОБА_6 перераховано 35388,91 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку, утримано та перераховано ПДФО 18% в сумі 7913,05 грн. та військовий збір 1,5% в сумі 659,42 грн.

Згідно наведеної вимоги, через несвоєчасний розрахунок при звільненні за судовим рішенням додатково сплачено середній заробіток на загальну суму 43961,38 грн., що є зайвим використанням бюджетних коштів.

З метою встановлення винних посадових осіб, відшкодування зайвих витрат бюджетних коштів та притягнення до матеріальної відповідальності на суму 43961,38 грн., керівник аудиторської групи вимагав призначити службове розслідування.

На підставі вимоги керівника аудиторської групи від 28.03.2023 року, наказом 7 прикордонного Карпатського загону від 01.04.2023 року № 681-АГ призначено службове розслідування з 01 квітня по 01 травня 2023 року, строк якого продовжено до 01 червня 2023 року згідно наказу від 01.05.2023 року № 900-АГ.

За наслідками службового розслідування щодо встановлення причин та осіб, дії чи бездіяльність яких призвели до завдання шкоди через додатково сплачений середній заробіток за судовим рішенням за період затримки розрахунку працівника ОСОБА_7 , 31.05.2023 року складено висновок, який затверджений начальником 7 прикордонного загону.

В ході службового розслідування встановлено наступне.

ОСОБА_8 приступив до виконання посадових обов`язків головного бухгалтера - начальника фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) НОМЕР_3 прикордонного загону з 26 березня 2021 року, його виключено зі списків особового складу загону з 24 липня 2022 року у зв`язку з вибуттям в розпорядження начальника Регіонального управління Морської охорони.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2022 року № 5-ОС «Про особовий склад», відповідно до ст. 38 КЗпП, за власним бажанням, на підставі заяви від 31.12.2021 року № 23951, звільнено з роботи провідного бухгалтера розрахункового відділення фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) працівника ОСОБА_9 з 13 січня 2022 року.

Зазначеним наказом передбачено виплатити компенсацію за 14 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за відпрацьований час з 02 лютого 2019 року по 02 лютого 2020 року, за 24 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки за відпрацьований робочий рік з 02 лютого 2020 року до 02 лютого 2021 року, за 22 календарних дні щорічної основної відпустки та за 6 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за робочий період пропорційно відпрацьованому часу з 02 лютого 2021 року по 13 січня 2022 року.

Службовим розслідуванням встановлено, що кінцевий розрахунок при звільненні з ОСОБА_4 в сумі 55395,93 грн., з урахуванням проведених утримань в сумі 44039,76 грн., проведений 31.03.2022 року згідно платіжного доручення від 29.03.2022 року № 759.

В червні 2022 року ОСОБА_10 звернулась до суду з позовом до 7 прикордонного Карпатського загону про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01.09.2022 року по справі № 465/3031/22, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12.12.2022 року, позов задоволено, стягнуто з НОМЕР_3 прикордонного загону (Військової частини НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 43961,38 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні та судовий збір у сумі 992,40 грн.

Відповідно до судового рішення у справі № 465/3031/22, платіжним дорученням від 12.01.2023 року № 10, сплачено середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку в сумі 43961,38 грн., з урахуванням проведених утримань - в сумі 35388,91 грн.

Отже, службовим розслідуванням встановлено, що внаслідок несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні з працівником Л. Сімкіною, 7 прикордонним загоном на підставі рішення суду проведені видатки на виплату середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні в сумі 43691,38 грн.

На день розрахунку вище зазначеного працівника 13 січня 2022 року посада працівника з нарахування та виплати заробітної плати була вакантна.

З пояснення підполковника ОСОБА_11 стало відомо, що обов`язок підготовки повного та своєчасного кінцевого розрахунку при звільненні працівника ОСОБА_7 на момент її звільнення лежав саме на ній, враховуючи достатньо значний проміжок часу, який минув з періоду вказаних виплат, плинності кадрів розрахункового відділення за даним напрямком відповідальності, хто проводив кінцевий розрахунок з Л. Сімкіною після встановлення факту несвоєчасного розрахунку згадати не може.

Відповідно до виписки Державної казначейської служби України від 13.01.2022 року, залишок відкритих асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» відсутній, проте, станом на 14.01.2022 року залишок відкритих асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» складав 3372800 грн., тобто, станом на 14.01.2022 року була можливість провести повний розрахунок при звільненні працівника ОСОБА_7 , але у зв`язку з відсутністю належного контролю, правильності проведення видатків по фонду заробітної плати, несвоєчасним вжиттям заходів головним бухгалтером - начальником фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) підполковником О. Вецалом щодо перерозподілу посадових (функціональних) обов`язків серед підлеглого йому персоналу у зв`язку із звільненням працівника, було допущено затримку розрахунку вище зазначеного працівника.

Службовим розслідуванням встановлено, що в діях головного бухгалтера начальника фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) підполковника ОСОБА_11 є протиправна поведінка, яка полягає у неналежному виконанні службових обов`язків, які визначенні ст.ст. 16, 88 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 15 пункту 12.5, абзацу 18 пункту 21.5 Інструкції про організацію фінансового господарства в органах Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 155, абзацу 1, 16 пункту 2 розділу ІІ Положення про фінансово-економічний відділ (бухгалтерську службу) НОМЕР_3 прикордонного загону, затвердженого наказом НОМЕР_3 прикордонного загону від 16.09.2021 року № 166-ОД, абзацу 17 пункту 2, розділу ІV Посадової інструкції головного бухгалтера-начальника фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) НОМЕР_3 прикордонного загону, яка призвела до невиплати належних працівнику ОСОБА_12 сум в установлений строк та створення періоду затримки розрахунку при звільненні.

Згідно висновки службового розслідування, внаслідок проведення несвоєчасного розрахунку при звільненні працівника ОСОБА_7 , у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків на посаді головного бухгалтера - начальника фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) НОМЕР_3 прикордонного загону в період з 26 березня 2021 року по 24 липня 2022 року, позивачем допущено завдання шкоди сплатою за рахунок бюджетних коштів витрат пов`язаних з виконанням рішення Франківського районного суду м. Львова від 01.09.2022 року про стягнення на користь останньої суми 43961,38 грн., платіжне доручення № 10 від 12.01.2023 року.

З огляду на викладене, Комісія, яка проводила службове розслідування, дійшла висновку, що колишній головний бухгалтер начальник фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) НОМЕР_3 прикордонного загону підполковник ОСОБА_13 підлягає притягненню до обмеженої матеріальної відповідальності за завдану з необережності шкоду у зв`язку з неналежним виконанням обов`язків, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів в сумі 40260 грн.

Оскільки підполковника ОСОБА_11 виключено зі списків особового складу НОМЕР_3 прикордонного загону з подальшим вибуттям у розпорядження начальника Регіонального управління Морської охорони з 24 липня 2022 року, у висновку службового розслідування визначено: клопотати перед начальником Регіонального управління Морської охорони про притягнення підполковника ОСОБА_11 до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 40260 грн. за шкоду заподіяну державі внаслідок причинного зв`язку між протиправною поведінкою, а саме недбалим виконання своїх обов`язків - не виплати належних працівнику ОСОБА_7 сум в установлений строк та створення періоду затримки розрахунку при звільненні і настанням шкоди, заподіяній під час проходження служби та виконання обов`язків за посадою головного бухгалтера начальника фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) НОМЕР_3 прикордонного загону та матеріали службового розслідування направити в Регіональне управління Морської охорони.

У наказі начальника НОМЕР_3 прикордонного Карпатського загону від 03.06.2023 року № 1172-аг «Про підсумки службового розслідування» визначено: направити висновок та матеріали службового розслідування з клопотанням перед начальником Регіонального управління Морської охорони про притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 40260 грн. за шкоду завдану державі.

На виконання вимог ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та на підставі матеріалів службового розслідування, підсумки якого затверджені наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.06.2023 року № 1172-АГ та надійшли до Регіонального управління 03.06.2023 року, Регіональним управлінням Морської охорони видано наказ від 15 червня 2023 року № 134-ос, яким ОСОБА_1 притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 40260 грн. за шкоду, завдану державі.

Вказаним наказом визначено про необхідність здійснювати відрахування з місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення після здійснення утримання всіх належних податків та зборів, до повного відшкодування шкоди, заподіяної в розмірі 40260 грн.

Позивач вважає зазначені накази протиправними, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.

Згідно п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 1, ст.ст. 3, 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» № 160-IX від 03.10.2019 року (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 160-IX) матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Завдана особою шкода, не пов`язана з виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, відшкодовується в порядку, передбаченому законами України.

Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Відповідно до вимог ст.ст. 5, 6 Закону № 160-IX особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.

Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Посадові (службові) особи, винні в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, несуть повну матеріальну відповідальність у судовому порядку.

Особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтями 7, 8 Закону № 160-IX передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Якщо строк експлуатації військового та іншого майна на дату його втрати закінчився або неможливо встановити час його втрати, відшкодування шкоди проводиться в розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає, але не нижче вартості металів, у тому числі дорогоцінних, та дорогоцінного каміння, які в ньому містяться, визначеної відповідно до законодавства про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей.

Посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Згідно ст. 9 Закону № 160-IX завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Шкода не підлягає відшкодуванню у випадку смерті винної особи.

Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 10, ст. 11 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

У разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.

Якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.

Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

Згідно обставин даної справи, позивача, як колишнього головного бухгалтера начальника фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) НОМЕР_3 прикордонного загону, притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності за завдану з необережності шкоду у зв`язку з неналежним виконанням обов`язків, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, в сумі 40260 грн.

У висновку службового розслідування відповідач-1 посилається на те, що внаслідок проведення несвоєчасного розрахунку при звільненні працівника ОСОБА_7 , у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків на посаді головного бухгалтера - начальника фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) НОМЕР_3 прикордонного загону в період з 26 березня 2021 року по 24 липня 2022 року, позивачем допущено завдання шкоди сплатою за рахунок бюджетних коштів витрат пов`язаних з виконанням рішення Франківського районного суду м. Львова від 01.09.2022 року про стягнення на користь останньої середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні у сумі 43961,38 грн.

Тобто, у спірних правовідносинах відповідач-1 вважає, що шкодою, яка нанесена 7 прикордонному загону, є розмір середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, який виплачений звільненому працівнику загону.

Разом з цим, зі змісту Закону № 160-IX, яким регулюються спірні правовідносини, слідує, що притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності є можливим за умови заподіяння ним прямої дійсної шкоди.

При цьому, Закон № 160-IX також містить поняття «пряма дійсна шкода», за визначенням якого, це збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

Водночас, відповідачем-1 у спірних правовідносинах не було встановлено обставин щодо знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, чи щодо здійснення надлишкових виплат під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків.

В свою чергу, виплачений працівнику НОМЕР_3 прикордонного загону середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який відповідач-1 вважає шкодою, яка нанесена військовій частині, не підпадає під визначення прямої дійсної шкоди, яке наведене в Законі № 160-IX.

Колегія суддів зазначає, що статтями 116, 117 КЗпП України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто, середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні працівника вже є мірою відповідальності, яка застосовується до роботодавця за затримку розрахунку при звільненні.

Середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні працівника не підпадає від визначення прямої дійсної шкоди, оскільки виплачений середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні працівника не є збитками, завдані військовій частині шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, не є надлишковими виплатами під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків з огляду на виплату середнього заробітку на підставі відповідних норм чинного законодавства.

Також, згідно наведених вимог Закону № 160-IX, матеріальна відповідальність це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Проте, середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні працівника не можна вважати прямою дійсною шкодою, що була завдана з вини військовослужбовця шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, та яку має покрити військовослужбовець.

Колегія суддів зазначає, що стосується питання виплати матеріального і грошового забезпечення військовослужбовцям, то ч. 2 ст. 6 Закону № 160-IX передбачає, що посадові (службові) особи, винні в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, несуть повну матеріальну відповідальність у судовому порядку.

Однак, у спірних правовідносинах не встановлено обставин щодо застосування наведених вимог Закону № 160-IX.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріальна відповідальність військовослужбовця це також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності, що прямо передбачено Законом № 160-IX.

Проте, у спірних правовідносинах відповідачем-1 не встановлено підстав для притягнення позивача до підвищеної матеріальної відповідальності.

Колегія суддів також наголошує, що поведінка військовослужбовця має бути протиправною та перебувати у причинному зв`язку з настанням шкоди, що може бути підставою для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності.

Як встановлено в ході службового розслідування та підтверджено під час судового розгляду справи, наказ про звільнення працівника ОСОБА_7 (виплата середнього заробітку ОСОБА_12 за час затримки розрахунку при звільненні стала підставою для притягнення позивача до матеріальної відповідальності) прийнятий 10.01.2022 року, дата звільнення визначена з 13.01.2022 року.

Станом на 10.01.2022 року, ОСОБА_9 займала посаду провідного бухгалтера розрахункового відділення фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби).

В ході службового розслідування позивач пояснив, що саме провідний бухгалтер розрахункового відділення фінансово-економічного відділу ОСОБА_9 і була відповідальною особою за нарахування та виплату заробітної плати, в тому числі, при звільненні.

Проте, службовим розслідуванням не встановлено, чи вчинялись ОСОБА_9 дії щодо підготовки документів для розрахунку при звільненні на підставі прийнятого наказу Військової частини НОМЕР_1 № 5-ОС від 10.01.2022 року.

Водночас, службовим розслідуванням встановлено, що станом на день звільнення ОСОБА_9 , тобто, 13.01.2022 року залишок відкритих асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» відсутній.

Разом з цим, у висновку службового розслідування зазначено, що станом на 14.01.2022 року залишок відкритих асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» складав 3372800 грн., що давало підстави для здійснення з ОСОБА_9 розрахунку при звільненні, проте, у зв`язку з відсутністю належного контролю, правильності проведення видатків по фонду заробітної плати, несвоєчасним вжиттям заходів головним бухгалтером - начальником фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) підполковником О. Вецалом щодо перерозподілу посадових (функціональних) обов`язків серед підлеглого йому персоналу у зв`язку із звільненням працівника було допущено затримку розрахунку при звільненні з працівником ОСОБА_9 .

Колегія суддів вважає необґрунтованим висновок відповідача-1 щодо несвоєчасного вжиття заходів головним бухгалтером - начальником фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) підполковником О. Вецалом щодо перерозподілу посадових (функціональних) обов`язків серед підлеглого йому персоналу у зв`язку із звільненням працівника, з огляду на викладене.

Так, як встановлено службовим розслідуванням, після звільнення провідного бухгалтера розрахункового відділення фінансово-економічного відділу ОСОБА_9 та станом на 14.01.2022 року, посада працівника з нарахування та виплати заробітної плати була вакантна.

Також, службовим розслідуванням встановлено, що обов`язки щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам з 21.01.2022 року виконувала ОСОБА_14 , яка прийнята на роботу згідно з наказом від 21.01.2022 року № 21-ОС.

Відповідач-1 жодним чином не обґрунтував, в чому полягає несвоєчасне вжиття заходів головним бухгалтером - начальником фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) підполковником О. Вецалом щодо перерозподілу посадових (функціональних) обов`язків серед підлеглого йому персоналу у зв`язку із звільненням працівника, з огляду на наведені вище обставини про те, що станом на 14.01.2022 року посада працівника з нарахування та виплати заробітної плати була вакантна, а з 21.01.2022 року обов`язки щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам виконувала ОСОБА_14 , яка прийнята на роботу у цей день.

Крім того, відповідач-1 не встановив підстав невиплати ОСОБА_9 належних при звільненні коштів з 21.01.2022 року, коли обов`язки щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам виконувала ОСОБА_14 .

Не встановлені відповідачем-1 і підстави для нездійснення розрахунку з ОСОБА_9 в період з 01.03.2022 року, коли обов`язки щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам, як зазначено у висновку службового розслідування, виконувала ОСОБА_15 .

Що стосується посилань відповідача-1 на те, що несвоєчасний розрахунок при звільненні з працівником ОСОБА_9 був проведений у зв`язку з відсутністю належного контролю, правильності проведення видатків по фонду заробітної плати головним бухгалтером - начальником фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) підполковником О. Вецалом, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно висновку службового розслідування, позивач щодо розрахунку при звільненні з працівником ОСОБА_9 вказував, в тому числі, на те, що беручи до увагу реальну потребу в коштах для виплати заробітної плати працівникам (з врахуванням збільшення посадових окладів з 01.12.2021), з метою недопущення зменшення рівня заробітної плати в січні 2022 року в порівнянні з груднем 2021 року, фінансово-економічним відділом було направлено на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України потребу на загальну суму 4130,5 тис. грн., однак, 14.01.2022 року було отримано фінансування на загальну суму 3372,8 тис. грн., що не дало змогу провести нарахування та виплату заробітної плати на рівні грудня 2021 року. Позивач зазначив, що рівень фінансування у січні 2022 року не дав можливості здійснити своєчасну та повну виплату всіх належних сум заробітної плати працівникам прикордонного загону, в тому числі, і грошову компенсацію за усі дні невикористаних щорічних відпусток працівнику ОСОБА_9 .

Проте, в ході службового розслідування не були перевірені наведені доводи позивача та відповідач-1 не встановив, чи рівень фінансування військової частини надав можливість провести розрахунки з працівниками.

В свою чергу, висновок про те, що несвоєчасний розрахунок при звільненні з працівником ОСОБА_9 був проведений у зв`язку з відсутністю належного контролю, правильності проведення видатків по фонду заробітної плати головним бухгалтером - начальником фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) підполковником О. Вецалом жодним чином необґрунтований.

Відповідач-1 не вказує у висновку службового розслідування, які саме помилкові дії були вчинені позивачем при проведенні видатків по фонду заробітної плати.

Крім того, колегія суддів повторно наголошує, що відповідачем-1 під час службового розслідування встановлено, що обов`язки щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам виконували інші працівники відділу, а не безпосередньо позивач.

Як вже зазначалось, станом на момент прийняття наказу про звільнення ОСОБА_9 , остання займала посаду провідного бухгалтера розрахункового відділення фінансово-економічного відділу (бухгалтерської служби) та відповідач не заперечує, що саме провідний бухгалтер розрахункового відділення фінансово-економічного відділу ОСОБА_9 і була відповідальною особою за нарахування та виплату заробітної плати.

У висновку службового розслідування також вказано про те, що станом на 14.01.2022 року посада працівника з нарахування та виплати заробітної плати була вакантна, з 21.01.2022 року обов`язки щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам виконувала ОСОБА_14 , з 01.03.2022 року обов`язки щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам виконувала ОСОБА_15 .

Однак, відповідач-1 не встановив підстав невиплати компенсації за невикористану відпустку працівнику ОСОБА_9 в період виконання обов`язків щодо нарахування та виплати заробітної плати наведеними працівниками.

Висновок службового розслідування взагалі не містить встановлених обставин, чи були підготовлені документи для проведення розрахунку з ОСОБА_9 після прийняття наказу про звільнення 10.01.2022 року, чи готувались такі документи працівниками, які виконували обов`язки щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам, в тому числі, при звільненні, вже після звільнення ОСОБА_9 , відповідно і не встановлено, чи у спірному випадку були проведені відповідні нарахування компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_9 , проте, виплату не здійснено, чи взагалі не готувались документи для виплати коштів наведеному працівнику, не перевірено доводи позивача щодо відсутності достатнього фінансування для виплати заробітної плати працівникам та взагалі не встановлено, ким з працівників проведено виплату компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_9 у березні 2022 року.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем-1 не доведено обставин щодо заподіяння позивачем прямої дійсної шкоди у розумінні Закону № 160-IX, тобто, завдання збитків військовій частині шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, здійснення надлишкових виплат під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, як і не доведено, що поведінка позивача була протиправною та перебувала у причинному зв`язку з настанням шкоди.

За встановлених обставин та наведеного правового регулювання, колегія суддів приходить до висновку, що наказ 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України від 03.06.2023 року № 1172-АГ «Про підсумки службового розслідування» в частині пункту 1, яким визначено про необхідність направлення висновку та матеріалів службового розслідування з клопотанням перед начальником Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України про притягнення підполковника ОСОБА_16 до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 40260 грн. за шкоду заподіяну державі, та прийнятий на підставі цього наказу Регіональним управлінням Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України наказ від 15.06.2023 року № 134-ос про притягнення підполковника ОСОБА_16 до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 40260 грн. за шкоду, заподіяну державі, та здійснення відрахування з місячного грошового забезпечення підполковника ОСОБА_16 в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення після здійснення утримання всіх належних податків та зборів до повного відшкодування шкоди, заподіяній державі, в розмірі 40260 грн. підлягають визнанню протиправними та скасуванню. В іншій частині наказ 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України від 03.06.2023 року № 1172-АГ не стосується позивача, а тому, підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування наказів про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України від 03.06.2023 року № 1172-АГ «Про підсумки службового розслідування».

Визнати протиправним та скасувати наказ Регіонального управління Морської охорони Адміністрації Державної прикордонної служби України від 15.06.2023 року № 134-ос про притягнення підполковника ОСОБА_16 до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 40260 грн. за шкоду, заподіяну державі, та здійснення відрахування з місячного грошового забезпечення підполковника ОСОБА_16 в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення після здійснення утримання всіх належних податків та зборів до повного відшкодування шкоди, заподіяній державі, в розмірі 40260 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 14.12.2023 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька