Справа № 420/10129/23
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/10129/23

Головуючий в І інстанції: Пекний А.С.

Дата та місце ухвалення рішення: 15.06.2023 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Департамент патрульної поліції, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить скасувати постанову головного державного виконавця Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пшенишнюка Артема Валентиновича від 10.03.2023 року ВП № 71171329 про відкриття виконавчого провадження за заявою Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху з виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 26.11.2022 року № 2АВ01668558.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Департамент патрульної поліції.

Апеляційний розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що листом Управління безпеки дорожнього руху Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 22.02.2023 року № 420458/41/27-2023 до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надіслано для примусового виконання постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 26.11.2022 року № 2АВ01668558, якою на позивача накладено штраф у розмірі 680 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що постанова від 26.11.2022 року № 2АВ01668558 винесена у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі. У постанові зазначена дата набрання нею законної сили 20 січня 2023 року.

Суд першої інстанції встановив, що постановою державного виконавця від 10.03.2023 року ВП № 71171329 відкрито виконавче провадження з виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 26.11.2022 року № 2АВ01668558 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 680 грн. та державний виконавець у постанові стягнув з боржника виконавчий збір в розмірі 68 грн. і витрати виконавчого провадження в сумі 305 грн.

Не погоджуючись із цією постановою державного виконавця, позивач звернувся до суду.

Оскаржувану постанову позивач вважає протиправною, посилаючись на те, що вона була винесена на підставі виконавчого документа, який не набув чинності, оскільки постанову про вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху він не отримував і тому вона не набула чинності.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі надходження виконавчого документу, який відповідає установленим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» вимогам та щодо якого відсутні умови для його повернення без прийняття до виконання, державний виконавець безальтернативно зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач жодним чином не доводить незаконність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 26.11.2022 року № 2АВ01668558, та більше того, виходячи із змісту відзиву, позивачем 14.04.2023 року цю постанову виконано та сплачено штраф.

З урахуванням викладеного й того, що у виконавчому документі було зазначено про дату набрання ним законної сили і звернуто його до примусового виконання у межах строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції прийшов до висновку, що у державного виконавця на той час виник обов`язок відкрити виконавче провадження та винести оскаржувану постанову.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не засновані на матеріалах справи, здійснені без повного з`ясування обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

Так, колегія суддів наголошує, що станом на момент розгляду справи в суді першої інстанції в матеріалах справи були відсутні копія виконавчого документу, примусове виконання якого здійснювалось в рамках оскаржуваного виконавчого провадження, копія заяви про примусове виконання виконавчого документу, за якою прийнято оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження.

Суд першої інстанції посилається на дослідження виконавчого документу та його відповідність вимогам Закону України «Про виконавче провадження», обґрунтовуючи свій висновок про правовірність постанови про відкриття виконавчого провадження.

Однак, колегія суддів повторно звертає увагу на відсутність в матеріалах справи копії виконавчого документу, примусове виконання якого здійснювалось в спірному ВП.

Також, суд першої інстанції посилається на дотримання стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов такого висновку.

Фактично суд першої інстанції посилається на обставини та докази, які відсутні в матеріалах справи та на які не посилались сторони у справі в позові і відзиві на позовну заяву.

Суд першої інстанції посилається на дату набрання законної сили виконавчого документу, дату звернення виконавчого документа до виконання, проте, копія виконавчого документу та копія заяви про примусове виконання відсутні в матеріалах справи, та на встановлені судом першої інстанції обставини не посилались і сторони у справі, а тому, неможливо встановити, на підставі яких даних суд першої інстанції встановив обставини у даній справі та прийняв рішення по суті справи.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявна лише оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження, проте, інші матеріали спірного ВП, на підставі яких можливо б встановити обставини справи та підтвердити, чи спростовувати доводи позивача щодо протиправності оскаржуваної постанови, сторонами не надані та судом першої інстанції витребувані не були.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина 1 статті 75 КАС України).

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (ч. 4 ст. 77 КАС України).

Згідно ч. 3 ст. 80 КАС України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Частиною 1 статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 КАС України).

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України розподілено обов`язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі, та КАС України передбачає активну роль суду в процесі збору доказів і їх застосування, а забезпечення повного з`ясування обставин у справі базується на поєднанні принципів змагальності та офіційності.

Суд не є пасивним спостерігачем у збиранні доказів по справі і за потребою може приймати активну участь в такому процесі.

Щоб правильно встановити фактичні обставини справи, суд наділено повноваженням збирати та оцінювати докази, а також сприяти реалізації прав сторін по справі в частині доказування обставин, шляхом витребовування необхідних доказів у разі потреби.

Виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права, а тому, статтею 9 КАС України на суд покладено обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для правильного з`ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Дієвість адміністративного судочинства залежить від того, на скільки повно і всебічно будуть підтверджені доказами обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що завданням адміністративного судочинства є повне, всебічне та об`єктивне встановлення обставин у справі, при цьому, суд вживає необхідні заходи для з`ясування обставин у справі, у т.ч., шляхом витребування доказів за клопотанням осіб або власної ініціативи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких можливо встановити наявність або відсутність обставин (фактів), якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а висновки суду першої інстанції не засновані на матеріалах справи.

Приймаючи рішення у даній справі за відсутності доказів, на підставі яких можливо встановити наявність або відсутність обставин (фактів), якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, судом першої інстанції порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, закріплений у ч. 4 ст. 9 КАС України, який зобов`язує суди вживати заходи для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі шляхом виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Також, рішення суду першої інстанції, яке прийнято з посиланням на обставини, які не підтверджені жодними доказами, наявними в матеріалах справи, та про які навіть не вказували сторони у справі, прямо суперечить наведеним вимогам КАС України, в тому числі, ч. 3 ст. 242 Кодексу, згідно якої, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, вирішуючи справу, судом першої інстанції помилково не враховано усталену практику Верховного Суду у наведеній категорії справ, згідно якої, до участі у справі в якості третьої особи обов`язковому порядку підлягає залученню, зокрема, стягувач у виконавчому провадженні, в рамках якого прийнято оскаржуване рішення державного виконавця, оскільки результат розгляду справи безпосередньо впливає на права та інтереси стягувача, як учасника виконавчого провадження.

Так, предметом оскарження у даній справі є постанова головного державного виконавця Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пшенишнюка Артема Валентиновича від 10.03.2023 року про відкриття виконавчого провадження № 71171329 про примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 26.11.2022 року № 2АВ01668558.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 4, 5 ст. 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Враховуючи вищевикладені вимоги КАС України та усталену практику Верховного Суду, з метою дотримання прав стягувача у виконавчому провадженні № 71171329, в рамках якого прийнято оскаржуване рішення державного виконавця, на участь у даній справі, останній обов`язково підлягає залучення до участі у справі в якості третьої особи, оскільки результат розгляду справи безпосередньо впливає на права та інтереси стягувача, як учасника виконавчого провадження.

Судом першої інстанції до участі у даній справі стягувача у виконавчому провадженні № 71171329, в рамках якого прийнято оскаржуване рішення державного виконавця, не залучено.

Також в матеріалах справи відсутні матеріали виконавчого провадження № 71171329.

В свою чергу, в оскаржуваній постанові в якості стягувача зазначено - Національна поліція України Департамент патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху, а , який відповідає коду ЄДРПОУ казначейської служби.

Тобто, з наведеної інформації в оскаржуваній постанові про відкриття ВП неможливо встановити, хто виступає стягувачем, чи Національна поліція України, чи Департамент патрульної поліції, чи Управління безпеки дорожнього руху.

З огляду на викладене, а також з метою надання оцінки доводам сторін та встановлення дійсних обставин у справі, судом апеляційної інстанції від відповідача витребувано, зокрема, копії матеріалів виконавчого провадження № 71171329 та інформацію щодо повного найменування органу, який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 2АВ 01668558 від 26.11.2022 року, та є стягувачем у ВП № 71171329.

Однак, вимоги ухвали суду апеляційної інстанції про витребування не виконані відповідачем.

Враховуючи невиконання з боку відповідача вимог ухвали суду апеляційної інстанції про витребування, колегія суддів прийшла до висновку, що при вирішення питання про залучення до участі у справі в якості третьої особи стягувача спірного виконавчого провадження слід керуватись наявною інформацією щодо стягувача, та з огляду на те, що в оскаржуваній постанові визначено адресу стягувача вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, яка відповідає адресі Департаменту патрульної поліції, судом апеляційної інстанції залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Департамент патрульної поліції.

Також, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які матеріали виконавчого провадження, в тому числі, виконавчий документ, що позбавляє суд апеляційної інстанції надати оцінку доводам апелянта про недотримання державним виконавцем усіх умов, що давали йому повноваження на прийняття оскаржуваної постанови про відкриття ВП, а вимоги ухвали суду апеляційної інстанції про витребування доказів не виконані відповідачем, що унеможливлює подальший розгляд справи, судом апеляційної інстанції повторно витребувано у відповідача: копії матеріалів виконавчого провадження № 71171329; копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 2АВ 01668558 від 26.11.2022 року, щодо примусового виконання якої відкрито ВП № 71171329; копію заяви стягувача у ВП № 71171329 про примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 2АВ 01668558 від 26.11.2022 року; інформацію щодо дати отримання виконавчою службою заяви стягувача у ВП № 71171329 про примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 2АВ 01668558 від 26.11.2022 року (у разі, якщо заяву направлено до виконавчої служби поштою, надати інформацію та докази щодо дати направлення цієї заяви засобами поштового зв`язку); інформацію щодо повного найменування органу, який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 2АВ 01668558 від 26.11.2022 року, та є стягувачем у ВП № 71171329.

Також, судом апеляційної інстанції витребувано від Департаменту патрульної поліції: копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 2АВ 01668558 від 26.11.2022 року, яка прийнята відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію заяви стягувача про примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 2АВ 01668558 від 26.11.2022 року; інформацію та відповідні докази щодо дати отримання ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 2АВ 01668558 від 26.11.2022 року; інформацію щодо дати отримання виконавчою службою заяви стягувача у виконавчому провадженні № 71171329 про примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 2АВ 01668558 від 26.11.2022 року (у разі, якщо заяву направлено до виконавчої служби поштою, надати інформацію та докази щодо дати направлення цієї заяви засобами поштового зв`язку).

Вимоги ухвали суду апеляційної інстанції про витребування відповідачем не виконані.

В свою чергу, з урахуванням наданих третьою особою доказів, на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції про витребування, колегією суддів встановлено наступне.

Згідно постанови серії 2АВ № 01668558 від 26.11.2022 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, яка складена інспектором Департаменту патрульної поліції Кальченко В.Ю., 06.10.2022 року о 0 год. 51 хв. за адресою: М30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине 371+527, особа, яка керувала транспортним засобом DAF XF 460 FT, НОМЕР_1 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 30 км/год., чим порушила пункт 12.9. б) Правил дорожнього руху України.

За дане правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Вказану постанову 10.12.2022 року ДПП направлено ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , однак, поштове відправлення повернуто третій особі з відміткою відділення поштового зв`язку про неврученню позивачу (дата штемпелю на конверті 14.01.2023 року).

22.02.2023 року Департаментом патрульної поліції подано до Білозерського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про примусове виконання постанови серії 2АВ № 01668558 від 26.11.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .

Постановою головного державного виконавця Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пшенишнюка А.В. від 10.03.2023 року відкрито виконавче провадження № 71171329 з примусового виконання постанови серії 2АВ № 01668558 від 26.11.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 та стягнення з останнього штрафу у сумі 680 грн. (у подвійному розмірі, від визначеного розміру штрафу цією постановою).

Постановою головного державного виконавця Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пшенишнюка А.В. від 18.04.2023 року закінчено виконавче провадження № 71171329 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Позивач визнає, що ним виконано в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Водночас, позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження є протиправною, оскільки вона була винесена на підставі виконавчого документа, який не набув чинності, з огляду на те, що постанову про вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху він не отримував.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не досліджувався виконавчий документ, який став підставою для відкриття оскаржуваного виконавчого провадження, та не надано належну оцінку доводам позовної заяви.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач посилається на пропуск трьохмісячного строку для пред`явлення до примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, який має обчислюватись з дати її винесення.

Окрім викладеного, позивач в апеляційній скарзі вказує на те, що відповідачем не було направлено йому рекомендованим листом з повідомленням копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

Надаючи оцінку доводам сторін, з урахуванням встановлених судом апеляційної інстанції обставин, на підставі витребуваних доказів, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 4 Закону № 1404-VIII, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа відповідно до законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, визначається Міністерством юстиції України.

Згідно п.п. 1, 2, 6 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 Закону № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Пунктом 1 частини 1, частини 5 статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно обставин даної справи, постановою головного державного виконавця Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пшенишнюка А.В. від 10.03.2023 року відкрито виконавче провадження № 71171329 з примусового виконання постанови серії 2АВ № 01668558 від 26.11.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 та стягнення з останнього штрафу у сумі 680 грн.

Досліджуючи виконавчий документ, на підставі якого прийнято оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження, колегією суддів встановлено наступне.

Так, згідно постанови серії 2АВ № 01668558 від 26.11.2022 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, яка складена інспектором Департаменту патрульної поліції Кальченко В.Ю., 06.10.2022 року о 0 год. 51 хв. за адресою: М30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине 371+527, особа, яка керувала транспортним засобом DAF XF 460 FT, НОМЕР_1 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 30 км/год., чим порушила пункт 12.9. б) Правил дорожнього руху України.

За дане правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача не є предметом розгляду даної справи, а тому, питання щодо правомірності накладення на позивача адміністративного стягнення не досліджується у даній справі.

Водночас, позивач вважає, що державним виконавцем протиправно відкрито виконавче провадження з примусового виконання наведеної постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки вона не набрала законної сили та пропущено трьохмісячний строк для пред`явлення до примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, який має обчислюватись з дати її винесення.

Колегія суддів зазначає, що порядок набрання постановою адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення законної сили, порядок та строки виконання цих постанов визначаються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, згідно ч. 2 ст. 291 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 300-1, ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу особами, зазначеними у частинах першій та другій статті 14-2 цього Кодексу, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується, зокрема, подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення (ч. 1 ст. 303 КУпАП).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанову серії 2АВ № 01668558 від 26.11.2022 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, 10.12.2022 року ДПП направлено ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , однак, поштове відправлення повернуто третій особі з відміткою відділення поштового зв`язку про неврученню позивачу (дата штемпелю на конверті 14.01.2023 року).

У зв`язку з поверненням поштового відправлення з позначкою про невручення, Департаментом патрульної поліції визначено, що постанова серії 2АВ № 01668558 від 26.11.2022 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, набрала законної сили 20.01.2023 року (дата повернення поштового відправлення).

За встановлених обставин, доводи позивача про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення не набрала законної сили, оскільки не направлялась позивачу, а тому, не було підстав для відкриття виконавчого провадження щодо її примусового виконання, спростовуються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами.

Колегією суддів також встановлено, що 22.02.2023 року Департаментом патрульної поліції подано до Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про примусове виконання постанови серії 2АВ № 01668558 від 26.11.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .

Тобто, постанова про накладення адміністративного стягнення звернута до примусового виконання не пізніше трьохмісячного строку з дня її винесення.

З огляду на викладене, доводи позивача про пропуск трьохмісячного строку для пред`явлення до примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення з дати її винесення, що виключало можливість відкриття оскаржуваного виконавчого провадження, є необґрунтованими.

Що стосується посилань позивача на те, що державним виконавцем неналежним чином направлено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження позивачу, а саме на електронну адресу, а не рекомендованим поштовим відправленням, колегія суддів зазначає, що недотримання порядку надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження само по собі не може бути підставою для визнання протиправною та скасування такої постанови. В свою чергу, вчинені державним виконавцем дії по примусовому виконанню не оскаржуються у даній справі.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що адміністративний позов про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження слід залишити без задоволення.

З огляду на вищевикладене, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини у даній справі, допущено порушення норм процесуального права, в тому числі, не залучено до участі у справі в якості третьої особи стягувача у спірному виконавчому провадженні, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 272, 287, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Департамент патрульної поліції, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 13.12.2023 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька