Справа № 160/26179/23
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту позивача від 09.09.2023 року про звільнення з військової служби з підстав, визначених ч. 10 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати відповідача розглянути по суті рапорт позивача від 09.09.2023 року про звільнення з військової служби з підстав, визначених ч. 10 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати відповідача видати наказ про звільнення позивача з військової служби з підстав, визначених ч. 10 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Позовні вимоги мотивовано тим, що 09.09.2023 року позивачем подано рапорт до Вищого командування про звільнення з військової служби з підстав, визначених ч. 10 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Однак такий рапорт містить лише резолюцію капітана юстиції Памьнюк про неприйняття позитивного рішення, що на думку позивача свідчить про те, що його (рапорту) розгляд відбувся в неналежний спосіб та не уповноваженою на це особою. Зауважує, що має законодавчо визначені підстави для звільнення з військової служби, а тому вважає, що єдиним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача прийняти відповідний наказ про звільнення позивача з військової служби з попередньо зазначених підстав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву. Зважаючи на визначене місцезнаходження відповідача (непідконтрольна територія), останнього повідомлено про відкриття провадження у справі шляхом здійснення оголошення на відповідному порталі в мережі інтернет.
Відповідач відзиву на позовну заяву не надав.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що 30.06.2021 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки.
Також встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 23.03.2023 року позивач є учасником бойових дій, а згідно із посвідчення № НОМЕР_3 від 08.08.2023 року отримувачем пенсії за віком.
09.09.2023 головний сержант Г. Чередник, такелажник 2 відділення 2 евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 подав на ім`я командира 2 відділення 2 евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 рапорт з переліком відповідних документів, відповідно до якого просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби відповідно до ч. 10 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у зв`язку з набуттям права на пенсію за вислугою років, а також те, що є ветераном війни і до досягнення встановленого граничного віку перебування на військовій службі залишилось п`ять і менше років.
Між тим, вказаний рапорт не погоджено капітаном юстиції ОСОБА_2 , що й і слугувало підставою для звернення до суду із цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ (далі за текстом Закон №2232) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 ст. 2 Закону №2232 передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
В подальшому строк воєнного стану в України подовжувався.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні не закінчено.
Відповідно до ч. 10 ст. 26 Закону №2232 (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці, які набули права на пенсію за вислугу років, а також ті, що є ветеранами війни або учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і до досягнення встановленого граничного віку їх перебування на військовій службі залишилося п`ять і менше років, на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених підпунктами "в" пунктів 1 частин п`ятої та шостої цієї статті.
Відповідно до п. 233 Положення "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Надаючи оцінку доводам позивача щодо бездіяльності відповідача при розгляді рапорту про звільнення його із військової служби, суд зауважує про таке.
За наявності передбачених законом підстав звільнення можливо на будь-якому етапі проходження військової служби.
Як видно з вищенаведених положень чинного законодавства, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах на звільнення з військової служби зазначаються:
1) підстави звільнення з військової служби;
2) думка військовослужбовця щодо бажання/небажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
3) районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Чинним законодавством не передбачено чіткого строку, протягом якого командир зобов`язаний розглянути вказаний рапорт на звільнення. Крім того, відсутній чіткий визначений порядок розгляду рапорту про звільнення військовослужбовця, що проходить службу за контрактом.
Проте Інструкція з діловодства в Збройних Силах України, затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, містить положення, яке встановлює загальний 30 денний строк для виконання документів та надати відповідь по суті порушених питань.
Отже, за загальним правилом рапорт на звільнення має бути розглянутий командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим, на переконання суду, вважається рапорт той, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.
Отже, наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту із зазначенням її підстави.
09.09.2023 головний сержант ОСОБА_3 , такелажник 2 відділення 2 евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 подав на ім`я командира 2 відділення 2 евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 рапорт з переліком відповідних документів, відповідно до якого просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби відповідно до ч. 10 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у зв`язку з набуттям права на пенсію за вислугою років, а також те, що є ветераном війни і до досягнення встановленого граничного віку перебування на військовій службі залишилось п`ять і менше років.
Як свідчать матеріали справи, рапорт позивача містить посилання на різні підстави звільнення нормативні та по суті.
Проте, відповідач не надав доказів належного результату розгляду рапорту позивача від 09.09.2023, у тому числі таких, як прийняття наказу або відмови у прийняття наказу, з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження, враховуючи помітку на рапорті не погоджено.
Крім того, судом встановлено, що рапорт позивача в порядку підпорядкування врешті направлявся до командира військової частини НОМЕР_1 , однак фактично був розглянутий капітаном юстиції ОСОБА_2 та в розглянутому випадку відповідачем не надавалися докази того, що означена посадова особа наділена відповідними повноваженнями на вчинення таких дій.
За своєю правовою природою бездіяльність це як пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах; так і характеризується свідомим і вольовим актом поведінки особи.
За викладених обставин, позовні вимоги позивача про визнання бездіяльності відповідача щодо не розгляду по суті рапорта позивача про звільнення з військової служби з підстав, визначених ч. 10 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та зобов`язання розглянути цей рапорт по суті є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У той же час, позовні вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби наразі є передчасними та фактично такими, що звернуті на майбутнє, адже їх вирішення безпосередньо залежить від результатів розгляду поданого позивачем рапорту.
Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
За приписами пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Слід зазначити, що встановлення тих чи інших юридичних фактів не віднесено до завдань адміністративного судочинства. Адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) суб`єктом владних повноважень або їх посадовою особою рішення, дії чи бездіяльність відповідають критеріям, наведеним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази на підтвердження правомірності дій та докази, долучені в обґрунтування позову, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову відповідно до вищенаведених мотивів.
Розподіл судових витрат не здійснюється, адже позивач був звільнений від їх сплати.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду по суті рапорту Чередник Григорія Борисовича від 09.09.2023 року про звільнення з військової служби з підстав, визначених ч. 10 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 09.09.2023 року про звільнення з військової служби з підстав, визначених ч. 10 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та повідомити про результати його розгляду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна