Справа № 520/26624/23
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 грудня 2023 року № 520/26624/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого (далі по тексту відповідач-1, ВЮІ НЮУ), Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі по тексту відповідач-2, ХНУПС), в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- стягнути з Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, код 24971145, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , нараховане, але не виплачене грошове забезпечення в сумі 149 593,62 грн.;

- стягнути з Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, код 24971145, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку з 23 серпня 2023 року по день фактичного розрахунку, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 17 березня 2022 року призваний та перебуває на військовій службі за мобілізацією відповідно до Указу Президента України "Про проведення загальної мобілізації" від 24 лютого 2022 року.

У період з 01 вересня 2022 року по 23 серпня 2023 року позивач проходив військову службу (навчання) у Військово-юридичному інституті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Відповідно до наказу начальника Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № 241 від 23 серпня 2023 року, солдата ОСОБА_1 , курсанта 1-го навчального курсу (набір 2022 року) вказаного інституту, відрахованого від подальшого навчання через небажання продовжувати навчання, з 23 серпня 2023 року виключено зі списків змінного складу інституту та всіх видів забезпечення, та направлено для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно цього наказу відповідач, відповідно до Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого поставою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964. нарахував суму 547 846.51 грн для стягнення з позивача ОСОБА_1 на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в інституті.

Позивача було ознайомлено з загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням. Згідно цього розрахунку грошове забезпечення позивача за період військової служби (навчання) у Військово-юридичному інституті склало 507 481,51 грн.

Разом з тим, згідно банківських виписок за цей же період, на рахунок стягувана були зараховані кошти у сумі 357 887,89 грн.

Таким чином, на день виключення позивача зі списків змінного складу Військово-юридичного інституту 23 серпня 2023 року, сума нарахованого, але не сплаченого грошового забезпечення склала 149 593,62 грн. (з розрахунку 507 481.51 грн - 357 887.89 грн). На день подання цього позову вказана сума позивачеві не перерахована.

Вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 13.10.2023 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Ухвалою від 30.10.2023 року клопотання Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого про залучення другого відповідача у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого про стягнення суми задоволено. Залучено в адміністративній справі № 520/26624/23, в якості другого відповідача Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (юридична адреса: 61023, м. Харків, вул. Сумська, 77/79).

Представником відповідача-1 надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу у Військово-юридичному інституті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого з 02.09.2022 року по 23.08.2023 року на посаді курсанта. Відповідно до протоколу засідання Вченої ради Військово- юридичного інституту від 23.08.2023 № 10, наказу ректора Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 23.08,2023 № 534-С «Про відрахування курсантів Військово-юридичного інституту», починаючи з 23.08.2023 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника інституту і ОСОБА_1 , був достроково розірваний.

ОСОБА_1 був відрахований від подальшого навчання через небажання продовжувати навчання та знятий з продовольчого забезпечення за загальновійськовою нормою харчування (№1) для курсантів зі сніданку 24 серпня 2023 року встановленим порядком відповідно до Наказу начальника Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого (по стройовій частині) №241 від 23.08.2023 року. Відповідно до п.1 (абз.6) Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника інституту, і ОСОБА_1 27.08.2022 року (який наразі знаходиться в його особовій справі за місцем служби), ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання «відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту». Отже, після розриву контракту у ОСОБА_1 виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання під час навчання.

Військово-юридичним інститутом Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого були розраховані фактичні витрати, пов`язані з утриманням ОСОБА_1 в інституті з дня його зарахування до інституту по день відрахування від подальшого навчання через небажання продовжувати навчання. Сума заборгованості складає 547 846 грн. 51 коп.

24.08.2023 року ОСОБА_1 ознайомився із загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в інституті, про що свідчить його власноручний підпис під розрахунком, проте добровільно відшкодовувати кошти згоди не надав

Із суми загального розрахунку витрат на колишнього курсанта ОСОБА_1 перед державою яка складає 547 846 гривень 51 копійка, 507 481 гривень 51 копійка є витрати по грошовому забезпеченню.

Грошове забезпечення військовослужбовців у 2022-2023 році входить, як і раніше, до загального місячного/річного оподатковуваного доходу, який оподатковують ПДФО за ставкою 18% (п. 167.1 ПК). Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба як податковий агент позивача за період навчання (служби) ОСОБА_1 сплатив 65 400 гривень 83 копійки компенсації ПДФО, що підтверджується Довідкою-розрахунком грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Також військовослужбовці є платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба за період навчання (служби) ОСОБА_1 як податковий агент позивача заплатив 78 742 гривень 72 копійки єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується Довідкою-розрахунком грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Індексація грошового забезпечення відповідно до Довідки-розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 5 416 гривень 50 копійок.

Відповідно до Довідки-розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 , виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення під час навчання (служби) у Військово- юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого становить 357 921 гривень 46 копійок, а не 357 887 гривень 89 копійок як помилково зазначив в своєму позові ОСОБА_1 .

Тобто сума 149 593 гривні 62 копійки яку позивач вважає нарахованим але не виплаченим грошовим забезпеченням також є помилковою, а сума 149 560 гривень 05 копійок різниці між сумою 357 921 гривень 46 копійок та сумою 507 481 гривень 51 копійка фактично є сплаченими Харківським національним університетом Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, як податковим агентом позивача податками.

Представником відповідача-2, надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на аналогічні обставини, що відповідач-1.

Представником позивача надані відповіді на відзиви, у яких він повністю підтримав свою правову позицію та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

У період з 01 вересня 2022 року по 23 серпня 2023 року позивач проходив військову службу (навчання) у Військово-юридичному інституті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Відповідно до наказу начальника Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого № 241 від 23 серпня 2023 року, солдата ОСОБА_1 , курсанта 1-го навчального курсу (набір 2022 року) вказаного інституту, відрахованого від подальшого навчання через небажання продовжувати навчання, з 23 серпня 2023 року виключено зі списків змінного складу інституту та всіх видів забезпечення, та направлено для подальшого проходження військової служби до Красноградського РТЦК та СП.

Згідно цього наказу відповідач-1, відповідно до Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого поставою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964. нарахував суму 547 846,51 грн для стягнення з позивача ОСОБА_1 на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в інституті.

Позивача було ознайомлено з загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням. Згідно цього розрахунку грошове забезпечення позивача за період військової служби (навчання) у Військово-юридичному інституті склало 507 481,51 грн.

Позивач вказує, що згідно банківських виписок за цей же період, на рахунок позивача були зараховані кошти у сумі 357 887,89 грн.

Таким чином, на день виключення позивача зі списків змінного складу Військово-юридичного інституту 23 серпня 2023 року, сума нарахованого, але не сплаченого грошового забезпечення склала 149 593,62 грн. (з розрахунку 507 481.51 грн - 357 887.89 грн).

На день подання цього позову вказана сума позивачеві не перерахована.

Відповідно до наданої відповідачем-2 довідки розрахунку грошового забезпечення від 23.10.2023р. №350/176/100-712/1587, судом встановлено, що позивачу було нараховано грошового забезпечення у сумі 357921,46 грн. Також відповідно до вказаної довідки нараховано компенсацію ПДФО - 65400,83 грн. індексацію 5416,50 грн. та ЄСВ 78742,72 грн.

З урахуванням наданої довідки судом встановлено, що позивачу не виплачено компенсацію ПДФО - 65400,83 грн. індексацію 5416,50 грн. та ЄСВ 78742,72 грн.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.168.5 ст.168 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (з наступними змінами та доповненнями), суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація) визначені Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 (з наступними змінами та доповненнями; далі - Порядок №44).

Згідно з п.2 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" (п.3 Порядку № 44).

Згідно з п.4 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Як передбачено у п.5 Порядку №44 грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Виходячи із системного аналіз норм законодавства, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних поліцейськими спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів.

Виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують поліцейських за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Як уже було встановлено судом, виплату грошової компенсації податку на доходи фізичних осіб одночасно з виплатою відповідної суми не здійснив.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 25.06.2020 року у справі №825/761/17 Верховний Суд зазначив наступне: "Таким чином, доводи скаржника щодо відсутності підстав для виплати позивачу грошової компенсації у зв`язку з тим, що на час виплати одноразової грошової допомоги останній вже втратив статус військовослужбовця, є необґрунтованими, оскільки при належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачу грошової допомоги при звільненні в повному розмірі грошова компенсація у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, мала бути виплачена ОСОБА_1 одночасно з виплатою йому грошової допомоги при звільненні за наявності у позивача статусу військовослужбовця.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності дій відповідача по утриманню податку на доходи фізичних осіб без рівноцінної компенсації втрат доходів при проведенні ОСОБА_1 доплати грошової допомоги при звільненні та наявності підстав для стягнення з Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України Командування Сухопутних військ Збройних Сил України недоотриманої суми грошового забезпечення у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб при проведенні доплати грошової допомоги при звільненні".

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом також у постанові від 22.06.2018 року у справі №812/1048/17.

Враховуючи встановлені обставини, а також практику Верховного Суду, суд вважає, що позивачу повинна була бути виплачена одночасно з виплатою йому грошового забезпечення грошова компенсація у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з його грошового забезпечення.

Відтак, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими.

Щодо індексації грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

За змістом частин другої та третьої статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Закон №1282-ХІІ) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону №1282-ХІІ, відповідно до якої індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем безпідставно була не виплачена нарахована сума індексації у розмірі 5416,72 грн.

Відтак, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими.

Щодо єдиного соціального внеску, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

Платниками єдиного внеску, відповідно до абзацу сьомого пункту 1 частини першої статті 4 Закону, є військові частини й органи, які виплачують грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового та начальницького складу.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2646-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Складові грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначені постановою КМУ від 07.11.2007 р. №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначений у додатках 25 28 зазначеної Постанови.

Враховуючи викладене, сума ЄСВ, що була сплачена Харківським національним університетом Повітряних Сил імені Івана Кожедуба за позивача не може включатися до його грошового забезпечення та підлягати компенсації за його рахунок.

Суд зазначає, що у разі повернення позивачем сум виплаченого грошового забезпечення, сума сплаченого за позивача ЄСВ для Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба є переплатою, щодо повернення/коригування якою є відповідний порядок.

Підпунктом 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Приписами п.п.17.1.10 п.17.1 ст.17 ПК України визначено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із п.43.2 ст. 43 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (п.43.3 ст.43 ПК України).

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (п. 43.4 ст. 43 ПК України).

В силу п. 43.5 ст. 43 ПК України, контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані (п. 43.6 ст.43 ПК України).

У свою чергу, підзаконним нормативно-правовим актом, який регламентує процедуру зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску, є Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 23 липня 2021 року №417, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 вересня 2021 р. за №1185/36807 (далі Порядок №417).

З урахуванням викладеного, сума ЄСВ, яка була сплачена за ОСОБА_1 у розмірі 78742,72 грн не є його грошовим забезпеченням та не підлягає стягненню на його користь.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог позивача у цій частині слід відмовити.

Суд також враховує, що Військово-юридичний інститут Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого знаходиться на фінансовому забезпеченні в Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2019 року № 439 Про реорганізацію військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 27 липня 2019 року №Д- 322/1/6дек Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2019 році, спільного наказу Міністерства оборони України та Міністерства освіти і науки України від 02.07.2019 № 341/919Про заходи щодо реорганізації Військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, штату 17/231 дек,

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з його грошового забезпечення в сумі 65400,83 грн. та індексацію в сумі 5416,50 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, код 24971145, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середнього заробітку за час затримки розрахунку з 23 серпня 2023 року по день фактичного розрахунку, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Водночас, частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Зазначені правові висновки щодо застосування статті 117 КЗпП України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із грошового забезпечення, відповідач не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року по справі №813/356/16.

Отже, позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

День звільнення є останнім робочим днем, який відповідним чином обліковується та оплачується на рівні звичайного робочого дня (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року по справі № 821/1226/16).

Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі ст.116 КЗпП України роботодавець повинен був виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства.

При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду (зокрема, які викладені у постанові від 06.08.2020 у справі № 813/851/16), відповідно до яких суд, що приймає рішення про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має вказати не лише період, а і конкретну суму, яка підлягає стягненню.

Таким чином, для повного і належного захисту порушених прав та інтересів позивача суд вважає, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасно заявленою, оскільки відповідачем не здійснено повного розрахунку з позивачем на час розгляду даної справи, а відтак позивач та суд позбавлені можливості обрахувати суму середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача.

А відтак, у задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні належить відмовити у зв`язку з її передчасністю.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про стягнення суми задовольнити частково

Стягнути з Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з його грошового забезпечення в сумі 65400,83 грн. (шістдесят п`ять тисяч чотириста гривень 83 копійки) та індексацію в сумі 5416,50 грн. (п`ять тисяч чотириста шістнадцять гривень 50 копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15 грудня 2023 року.

Суддя Бадюков Ю.В.