Справа № 360/1209/23
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

18 грудня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/1209/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін адміністративну справу за позовом адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2023 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Меламеда Вадима Борисовича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач), відповідно до якого позивач просить суд:

визнати бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії позивача протиправною та дискримінаційною, визнати протиправними та дискримінаційними та скасувати рішення від 03.08.2022 про протиправну відмову в поновленні пенсії ОСОБА_1 , надане разом з листом відповідача №2116-1834/Ш-02/8-1200/23 від 03.04.2023, визнати протиправними та дискримінаційними дії відповідача стосовно відмови поновити виплату пенсії позивача;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області вчинити певні дії поновити виплату пенсії позивачу з червня 2014 року, на вказаний ним банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування пред`явленого позову зазначено, що позивач звернувся до відповідача з особистою заявою про поновлення виплати йому пенсії з червня 2014 року, засвідченою нотаріально в державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції. Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом від 24.06.2021 № 2243-2577/М-02/8-1200/21 повідомило про неприйняття управлінням відповідного рішення щодо поновлення виплати пенсії або рішення про відмову у поновленні пенсії, та залишення заяви позивача про поновлення виплати пенсії без розгляду.

Позивач оскаржив бездіяльність відповідача до суду. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 по справі №360/5950/21 позов адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити дії, задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 31.10.2019 з прийняттям рішення; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/ перерахунок пенсії від 31.10.2019 з прийняттям обґрунтованого рішення, з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 по справі №360/5950/21 щодо повторного розгляду заяви про призначення/перерахунок пенсії від 31.10.2019 ОСОБА_2 , ГУ ПФУ в Луганській області винесено рішення від 03.08.2022 про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії позивачу.

Вважаючи протиправними рішення відповідача від 03.08.2022, дії та бездіяльність ГУ ПФУ в Луганській області, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач позов ОСОБА_2 не визнав, 02.11.2023 надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив таке.

26.03.2020 на адресу управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області поштовим зв`язком надійшов лист з юридичного офісу В. Меламед № 370 від 24 березня 2020 року, підписаний від імені ОСОБА_1 , який постійно проживає в державі Ізраїль, представником за дорученням ОСОБА_3 щодо поновлення виплати. До листа були додані такі документи:

завірена апостилем довіреність, яка видана в державі Ізраїль, від 31.10.2019 для представництва інтересів гр. ОСОБА_1 на території України;

копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_1 року від 06.07.2017, термін дії до 06.07.2027;

оригінал картки платника податків ОСОБА_1 , виданої 26.11.2019 головним управлінням ДПС у Запорізькій області;

копія трудової книжки Б/Н, дата заповнення 10.09.1959;

копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ;

завірена апостилем заява ОСОБА_1 від 31.10.2019 про поновлення пенсії за віком.

Листом від 08.04.2020 № 57/Ш-5 ОСОБА_1 було надано роз`яснення щодо порядку звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати пенсії.

20 грудня 2021 року Луганським окружним адміністративним судом по справі №360/5950/21 винесено рішення, яким адміністративний позов адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 31.10.2019 з прийняттям рішення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/ перерахунок пенсії від 31.10.2019 з прийняттям обґрунтованого рішення, з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 по справі №360/5950/21 щодо повторного розгляду заяви про призначення/перерахунок пенсії від 31.10.2019 ОСОБА_2 , за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів управлінням було вирішено відмовити позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що:

відсутній факт переміщення на територію, яка контролюється органами державної влади України та факт особистого звернення до органу Пенсійного фонду України за місцем знаходження та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (відповідно до порядку №509, Постанови 637 та Постанови №365);

долучена копія паспорту України для виїзду за кордон не може слугувати документом, який засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік (порушено пункт 2.22 розділу II Порядок 22-1);

долучені до заяви копії документів не завірені належним чином (порушено пункт 2.23 розділу II Порядок 22-1).

Щодо проведення індексації пенсії зазначив, що з 01.03.2019 діє новий механізм щорічної індексації пенсій, призначених за нормами Закону №1058. Так, відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058 для забезпечення індексації пенсії щороку з 01 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Розмір і порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058 та проведено індексацію пенсій з 01 березня 2019 року з урахуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 1,17.

Пунктом 3 Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058 передбачено, що перерахунку підлягають пенсії, призначені, за зверненнями, які надійшли по 31 грудня включно року, що передує року, в якому проводиться перерахунок, тобто по 31 грудня 2018 року. Проте пунктом 5 цього Порядку визначено, що у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується при обчисленні пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується при обчисленні пенсії, станом на 01 жовтня 2017 року.

Наступні індексації заробітної плати проводились на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 №251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат та надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» та від 22.02.2021 № 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році».

Пенсійним фондом України проведено індексацію пенсій з 01 травня 2020 року та з 01 березня 2021 року із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» з 01 березня 2022 року проведено перерахунок із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,14.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» установлено, що з 1 березня 2023 року перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197.

Оскільки відсутня заробітна плата, з якої обчислюється розмір пенсійної виплати відповідно до статті 40 Закону №1058 (підстави неврахування визначено вище), пенсія ОСОБА_1 індексації з 01.03.2019, 01.05.2020, 01.03.2021, 01.03.2022, 01.03.2023 не підлягає.

Щодо виплати компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю та 21.02.2001 прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III (далі Закон №2050-III) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є передчасними, оскільки відповідно до ст. 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Щодо виплати на загальних підставах пенсії за віком, відповідно до Закону №1058- IV, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, не менше мінімальної пенсії у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням компенсаційних виплат/доплат до пенсії, відповідно до віку позивача, із застосуванням усіх підвищень, надбавок і доплат, передбачених пенсійним законодавством України, проведенням на загальних підставах індексації та масових перерахунків, з урахуванням змін, із компенсацією втрати частини доходів за затримку виплати пенсії по день фактичної виплати заборгованості з пенсії, на визначений позивачем банківський рахунок, зазначив про передчасність цих вимог. Відповідач вважає, що відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації/індексації при відновленні (перерахунку) виплати пенсії буде порушене відповідачем, задоволення позову цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Крім того, в силу ч.5 ст.45 Закону №1058 передбачена виключна компетенція територіального органу Пенсійного фонду у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Ухвалою суду від 09.10.2023 позовну заяву адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, залишено без руху.

Ухвалою суду від 23.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд дійшов такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю та 21.02.2001 прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.

До виїзду за кордон позивач постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачу призначено пенсію за віком, відповідно до пенсійного посвідчення від 1997 року.

Вказані обставини сторонами визнаються та підтверджуються документами на ім`я позивача, що перебувають в матеріалах справи.

26.03.2020 за вхідним номером 57/Ш-5 до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєроцонецьку Луганської області надійшов лист №370 від 24.03.2020 від представника позивача за довіреністю В.Меламед із відповідними додатками, до якого було долучено нотаріально засвідчену підписом позивача та апостилем заяву ОСОБА_1 від 31.10.2019 про поновлення позивачу пенсії з червня 2014 року.

За наслідками розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом від 24.06.2021 № 2243-2577/М-02/8-1200/21 повідомило про неприйняття управлінням відповідного рішення щодо поновлення виплати пенсії або рішення про відмову у поновленні пенсії, та залишення заяви позивача про поновлення виплати пенсії без розгляду.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 по справі №360/5950/21 позов адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 31.10.2019 з прийняттям рішення; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/ перерахунок пенсії від 31.10.2019 з прийняттям обґрунтованого рішення, з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення суду від 20.12.2021 по справі №360/5950/21, ГУ ПФУ в Луганській області винесено рішення від 03.08.2022, яким за результатом розгляду документів відмовлено ОСОБА_1 в поновленні виплати пенсії за віком у зв`язку з тим, що:

- відсутній факт переміщення на територію, яка контролюється органами державної влади України, та факт особистого звернення до органу Пенсійного фонду України за місцем знаходження за довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (відповідно до Порядку №509, Постанови №637 та Постанови №365);

- долучена копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон не може слугувати документом, який засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік (порушено пункт 2.22 розділу ІІ Порядку №22-1);

- долучені до заяви копії документів не завірені належним чином (порушено пункт 2.23 розділу ІІ Порядку №22-2).

Не погоджуючись із діями та рішенням відповідача від 03.08.2022, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративну справу в межах та по суті вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 у справі Суханов та Ільченко проти України (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Суд зазначає, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу відповідач був зобов`язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Отже, позивач як громадянин України має право на виплату призначеної йому пенсії.

Згідно з вимогами пункту 4 частини 1 статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється в тому числі у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Відповідно до вимог частини 2 статті 49 Закону № 1058-ІV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Статтею 46 Закону № 1058-ІV передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1 у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1).

Заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації) (пункт 1.1 Порядку № 22-1).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Таким чином, діючим законодавством передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, у Порядку № 22-1 відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі № 757/12134/14-а.

Згідно з положеннями пункту 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (абз. 1-2). Днем звернення за поновленням виплати пенсії (та в інших, зазначених в цьому абзаці випадках) вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (абз. 5).

Аналіз положень пункту 1.7 Порядку № 22-1 свідчить про те, що заяву про поновлення пенсії може бути подано засобами зв`язку (поштою), датою ж звернення за поновленням виплати пенсії є дата прийняття органом заяви із всіма необхідними для поновлення пенсії документами.

Суд звертає увагу, що пункт 1.7 Порядку № 22-1 встановлює для органу ПФУ правила визначення дати звернення, а не регулює питання щодо способу звернення.

Пунктом 2.8 Порядку № 22-1 визначено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік) (пункт 2.9 Порядку № 22-1).

Згідно із пунктом 2.23 цього Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Також пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Згідно з частиною другою статті 49 Закону № 1058-ІV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Матеріалами справи підтверджується, що 26.03.2020 за вхідним номером 57/Ш-5 до управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєроцонецьку Луганської області надійшов лист №370 від 24.03.2020 від представника позивача за довіреністю В.Меламед із відповідними додатками, до якого було долучено нотаріально засвідчену підписом позивача та апостилем заяву ОСОБА_1 від 31.10.2019 про поновлення позивачу пенсії з червня 2014 року.

За наслідками розгляду заяви позивача про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 з червня 2014 року, відповідачем не було прийнято відповідне рішення щодо поновлення виплати або відмову у поновленні пенсії, у зв`язку із чим позивачем було оскаржено бездіяльність відповідача в судовому порядку та рішенням суду від 20.12.2021 по справі №360/5950/21, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/ перерахунок пенсії від 31.10.2019 з прийняттям обґрунтованого рішення, з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 по справі №360/5950/21 щодо повторного розгляду заяви про призначення/перерахунок пенсії від 31.10.2019 ОСОБА_2 , ГУ ПФУ в Луганській області винесено рішення від 03.08.2022 про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії позивачу з таких підстав:

- відсутній факт переміщення на територію, яка контролюється органами державної влади України та факт особистого звернення до органу Пенсійного фонду України за місцем знаходження та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи( відповідно до порядку №509, Постанови 637 та Постанови №365);

- долучена копія паспорту України для виїзду за кордон не може слугувати документом, який засвідчує особу, місце її проживання (реєстрації) та вік (порушено пункт 2.22 розділу II Порядок 22-1);

- долучені до заяви копії документів не завірені належним чином (порушено пункт 2.23 розділу II Порядок 22-1).

Разом з тим, суд звертає увагу відповідача на те, у справі №360/5950/21 судом вже надавалась правова оцінка підставам неприйняття за наслідками розгляду заяви позивача від 31.10.2019 обґрунтованого рішення, які є тотожними підставам відмови у призначенні (перерахунку) пенсії, викладеним у рішенні ГУ ПФУ в Луганській області від 03.08.2022, що є предметом розгляду по цій справі.

Зокрема, суд в рішенні від 20.12.2021 по справі № 360/5950/21 дійшов висновку, що чинним законодавством, на момент виникнення спірних правовідносин була передбачена можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його особистої заяви уповноваженим представником, при цьому, відсутні вказівки на те, що останній повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Крім того в рішенні зазначено, що представник позивача звертаючись до органу Пенсійного фонду надав необхідні документи, які посвідчують особу та є достатнім в розумінні пункту 2.9 Порядку №22-1 для прийняття рішення відповідачем стосовно поновлення пенсії.

З рішення суду по справі № 360/5950/21 також вбачається, що позивачу призначено пенсію з 1997 року, в подальшому поновлено виплату пенсії 07.09.2010, та призупинена у зв`язку з проведенням АТО на території Донецької та Луганської областей. Позивачу не нараховується та не виплачується пенсія з червня 2014 року, що не заперечується сторонами, а із заявою про поновлення виплати пенсії представник позивача звернувся лише 26.03.2020, проте відповідачем не доведено факт неотримання пенсії з вини позивача. При цьому, судом не прийнято посилання відповідача на законодавчі акти, які регулюють призначення та продовження виплати усіх видів соціальної допомоги внутрішньо переміщеним особам, оскільки позивач мешкає за кордоном з 2001 році та не є внутрішньо переміщеною особою.

Таким чином, судовим рішенням від 20.12.2021 по справі №360/5950/21 визначено: право подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його особистої заяви уповноваженим представником шляхом надіслання заяви та належних документів поштою; не розповсюдження законодавчих актів, що регулюють призначення та продовження виплат внутрішньо переміщеним особам внаслідок мешкання позивача закордоном з 2001 року.

За приписами частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Що стосується доводів відповідача про долучення до заяви копій документів, не завірених належним чином, як підстава для винесення оскаржуваного рішення від 03.08.2022, суд зазначає таке.

З відзиву відповідача вбачається, що до заяви позивача про поновлення пенсії були додані: завірена апостилем довіреність, яка видана в державі Ізраїль, від 31.10.2019 року для представництва інтересів гр. ОСОБА_1 на території України; копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_1 року від 06.07.2017 року, термін дії до 06.07.2027 року; оригінал картки платника податків ОСОБА_1 , виданої 26.11.2019 року головним управлінням ДПС у Запорізькій області; копія трудової книжки Б/Н, дата заповнення 10.09.1959; копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ; завірена апостилем заява ОСОБА_1 від 31.10.2019 року про поновлення пенсії за віком.

При цьому, спірним по цій справі є право позивача на поновлення вже призначеної пенсії, виплата якої була призупинена пенсійним органом з червня 2014 року, у зв`язку з проведенням АТО на території Донецької та Луганської областей. Відповідно, всі документи, на підставі яких було призначено ОСОБА_1 пенсію, мають міститися в матеріалах його пенсійної справи. До того ж, відповідачем в оскаржуваному рішенні не конкретизовано, які саме копії документів, не завірені належним чином позивачем.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Аналіз зазначених положень статті 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

При первинному встановленні розміру пенсії орган Пенсійного фонду діє на підставі звернення громадянина із заявою про призначення йому пенсії. У випадках поновлення раніше призначеної пенсії органи Пенсійного фонду діють на підставі цієї ж заяви пенсіонера у строки, встановлені статтею 49 Закону № 1058-IV.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку що позивач має право на поновлення виплати пенсії з червня 2014 року, а рішення відповідача від 03.08.2022 про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Що стосується вимог позивача про зобов`язння Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити виплату пенсії позивачу з червня 2014 року з нарахуванням індексації, суд виходить з такого.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 р. № 2017-ІІІ (далі «Закон № 2017-ІІІ») визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина 2 статті 19 Закону № 2017-ІІІ).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі по тексту «Закон № 1282-ХІІ»).

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, які не мають разового характеру.

Індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Водночас суд звертає увагу, що пенсія наразі позивачу не виплачується, оскільки її виплату зупинено з червня 2014 року, а тому вирішення питання щодо індексації та її розміру є передчасним.

Що стосується компенсації втрати частини доходів, суд зазначає, що статтею 1 Закону України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону № 2050-III).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-III).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, починаючи з червня 2014 року не отримує пенсію з вини відповідача.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсації є порушення органом Пенсійного фонду встановлених строків виплати нарахованої пенсії. При цьому компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про передчасність вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, оскільки відповідно до ст.4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушене відповідачем, задоволення позову цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 522/535/17.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

Відповідно до положень частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог ОСОБА_1 та обрання належного способу захисту порушеного права шляхом: визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Луганській області від 03.08.2022 про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання ГУ ПФУ в Луганській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з червня 2014 року.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне судовий збір у розмірі 429,44 грн стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката адвоката Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код 21782461, місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404) про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 03.08.2022 про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з червня 2014 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 429,44 грн (чотириста двадцять дев`ять гривень 44 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян