Справа № 500/1634/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/1634/23 пров. № А/857/11482/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Обрізка І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року, прийняте суддею Подлісною І.М.. у місті Тернополі, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач) про визнання протиправним рішення №88 від 08 листопада 2022 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання призначити нарахування пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №88 від 08 листопада 2022 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язано призначити пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на підставі ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ), починаючи з 02.11.2022, врахувавши зарахування до страхового стажу період роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.03.1984; з 03.08.1984 по 31.08.1984, період навчання з 01.09.1984 по 17.12.1985 у ВСП «Заліщицький фаховий коледж ім. Є. Храпливого Національного університету біоресурсів і природокористування України». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986, але постійного проживали/постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 3 роки проживання/роботи.

Суд встановив, що з моменту Чорнобильської катастрофи, яка мала місце 26.04.1986, по 01.01.1993, позивач постійно проживав в м. Заліщики, а тому має право на пенсію зі зменшенням пенсійного віку.

Суд зазначив, що особи набувають право на пенсію за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 29 років з 1 січня 2022 по 31 грудня 2022, для призначення позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку на п`ять років, його страховий стаж має становити не менше 27 років.

Відповідно до відомостей органу Пенсійного фонду страховий стаж позивача складає 31 років 10 місяців 06 днів.

Враховуючи наведене, а також те, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії він досяг віку 54 роки 11 місяців 1 день, мав не менше 27 років загального страхового стажу та проживав у в м. Заліщики Чортківського району Тернопільської області станом на 01.01.1993 не менше 4 років, суд визнав протиправним та скасував рішення №88 від 08 листопада 2022.

Також наявні достатні обґрунтовані підстави для зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, зарахувавши до страхового стажу позивача період роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.03.1984; з 03.08.1984 по 31.08.1984; період навчання з 01.09.1984 по 17.12.1985.

З приводу дати, з якої слід призначити пенсію позивачу, то суд зауважив, що відповідно до частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку; пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з дня звернення за пенсією, тобто з 02.11.2022.

Також відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити нарахування позивачу пенсію, оскільки права позивача в цій частині відповідачем не порушені. У ГУ ПФУ в Тернопільській області не було правових підстав для нарахування пенсії позивачу, оскільки така ще не була призначена.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Тернопільській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував документальне підтвердження того, що позивач станом на 01.01.1993 постійно проживав (працював) в зоні посиленого радіологічного контролю 3 роки 07 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ .

Верховний Суд у постанові від 17.06.2020 по справі №572/456/17 вказав на те, що під час розгляду справи щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ потрібно перевірити, чи постійно проживав або постійно працював позивач у зоні посиленого радіологічного контролю.

Оскільки, станом на 01.01.1993 не підтверджено факту проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, за таких обставин, призначити пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку немає підстав.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є потерпілою особою від Чорнобильської катастрофи особою (4 категорія).

02.11.2022 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ.

Рішенням ГУ ПФУ у Тернопільській області № 88 від 08 листопада 2022 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю 4 років у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (Закон №796-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону № 796-ХІІ, цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї.

Згідно ст. 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали чи постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1, у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014, зі змінами).

Підпунктом 5 п. 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону № 796-ХІІ ).

Як визначено ст. 9 Закону № 796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є : 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-ХІІ, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, є такими, що належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону № 796-ХІІ, що визначає категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи для встановлення пільг і компенсацій встановлено відповідну категорію, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, відносяться до категорія 4.

Частиною 1 ст. 15 Закону № 796-ХІІ передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

У свою чергу ч. 3 ст. 65 Закону № 796-ХІІ обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 551 від 11.07.2018 (далі - Порядок №551), уточняється, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення «Потерпілий» від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Як зазначено у пункті 11 Порядку № 551, посвідчення видаються особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5).

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 21.11.2006 по справі № 21-1048во06, від 04.09.2015 по справі № 690/23/15-а, Верховного Суду у постановах від 27.02.2018 по справі № 344/9789/17, від 24.10.2019 по справі № 152/651/17, від 25.11.2019 по справі № 464/4150/17, від 27.04.2020 по справі №2 12/5780/16-а, від 17.05.2021 по справі № 398/494/17, від 17.05.2021 по справі № 336/6218/16-а, які в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

З матеріалів справи слідує, що позивачу встановлено статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (категорія 4).

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням положень ст. 14 Закону № 796-XI, такий документ підтверджує, що позивач постійно проживав чи працював на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 не менше строку, необхідного для набуття особою такого статусу.

При цьому, факт проживання чи роботи позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 перевірявся відповідними комісіями при видачі їй посвідчення.

Отже, наявність відповідного посвідчення дає позивачу право на зменшення пенсійного віку з урахуванням положень Закону № 796-XI.

Доказів скасування чи визнання недійсним посвідчення позивача як громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_3 , відповідачем суду не подано та судом не здобуто.

Разом з цим, позивач на момент звернення із заявою до пенсійного органу досягнув 55 років, що свідчить про наявність у нього права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796-XI.

Відтак, відповідач безпідставно дійшов висновку про відмову позивачу в призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону № 796-XI.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії було те, що позивач не підтвердив те, що проживав або відпрацював у зоні посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4) станом на 1 січня 1993 не менше чотирьох років. Однак, зазначене спростовується матеріалами справи, зокрема, посвідченням серії НОМЕР_2 (категорія 4).

Відповідно до ч. 1 чт.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, колегія суддів не надає оцінки судовому рішенні в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а також в частині зарахування періодів роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.03.1984; з 03.08.1984 по 31.08.1984 та навчання з 01.09.1984 по 17.12.1985 у ВСП «Заліщицький фаховий коледж ім. Є. Храпливого Національного університету біоресурсів і природокористування України» до страхового стажу позивача.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі №500/1634/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар