Справа № 755/18374/23
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/755/312/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Яхно П.А.

за участю: представника відповідача - Луценко Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративну справу за позовом громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про заборону в`їзду в Україну, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області №161 від 05.08.2021 про заборону в`їзду в Україну строком на три роки громадянину Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області на користь громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку із зверненням до суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 05.08.2021 начальником відділу аналітичної роботи та статистичної звітності управління міграційного контролю, протидії нелегальній, міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Литвиненко А.О. прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки громадянину Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 . Вважає, що рішення ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області від 05.08.2021 підлягає скасуванню, оскільки складено відносно позивача протиправно, є необґрунтованим, передчасним, неправомірним і таким, що порушує права позивача та не відповідає фактичним обставинам справи, прийняте без дослідження всіх обставин, які мають значення для вирішення справи. Рішення ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області від 05.08.2021 не відповідає вимогам чинного законодавства України, ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 3 Міжнародної конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання. Оспорюване рішення винесено без участі позивача, останньому не роз`яснено за участю захисника. Зі змісту рішення ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області № 161 від 05.08.2021 про заборону в`їзду в Україну вбачається, що підставою для заборони позивача в`їзду на територію України є подання управління міграційної поліції ГУНП у м.Києві. Проте, позивач не вбачає жодної підстави для застосування до останнього заборони в`їзду протягом трьох років. Відповідачем не було наведено жодних відомостей наявності підстав для заборони в`їзду в Україну, визначених Законом. Крім того, при ухваленні рішення від 05.08.2021 не враховано тих обставин, що позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою України - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 20.02.2020.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2023 відкрито провадження у даній справі, справа призначена до судового розгляду на 18.12.2023 та роз`яснено відповідачу право подати письмовий відзив на позовну заяву з докази, якими вони обґрунтовуються не пізніше дати розгляду справи.

Копія ухвали суду від 08.12.2023 надіслана на офіційну електронну адресу відповідача та представника позивача, та доставлена до електронної скриньки 08.12.2023.

14.12.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву з доказами на його обґрунтування.

Так, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач посилається на те, що 23.07.2021 до ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області надійшов лист від Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки» в якому зазначено наступне. В результаті реалізації отриманої оперативної інформації встановлено громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організацію масових протесті та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України. Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить загрозу інтересам національної безпеки та охороні громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав та законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, керуючись ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Інструкцією «Про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства» співробітниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області винесено рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 3 (три) роки. Статтею 13 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну. Так, відповідно до зазначеної норми в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: - в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; - якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; - якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; - якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; - якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; - якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; - якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду. Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. Зазначає, що спірні правовідносини повинні оцінюватися на відповідність дотримання принципу законності. Такий принцип відображено у частині 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи викладене, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судове засідання позивач та його представник Мамчик Д.О. не з`явились, останнім подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача Луценко Г.Є. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві.

Таким чином, суд вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що 02.06.2021 громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_2 з терміном дії до 01.06.2022.

З 08.07.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

20.02.2020 Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином Алжирської Народної Демократичної Республіки та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України.

05.08.2021 начальником відділу аналітичної роботи та статистичної звітності Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області А.Литвиненко прийняте рішення №161 на підставі розгляду матеріали справи стосовно громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 (ОСОБА_1), стать - чоловіча, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки № НОМЕР_3 , яким заборонено громадянину Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 (ОСОБА_1), стать - чоловіча, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки № НОМЕР_3 , в`їзд в Україну терміном на 3 роки.

Вказаним рішенням встановлено, що 23.07.2021 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшло подання від Управління міграційної поліції ГУНП у м. Києві вих. №1017/125/20/01-2021 від 24.06.2021 «Про скасування посвідки на тимчасове проживання», в якому вказане наступне. У відповідності до пункту 1 статті 1, пунктів 1-3 статті 2, підпунктів 1,2 пункту 1 статі 23 Закону України «Про Національну поліцію», Управлінням міграційної поліції ГУНП у м. Києві за результатами реалізації оперативної інформації встановлено громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за наявною інформацією, яка викладена у листі головного редактора інформаційного агентства «Інформ-ua» - О. Гапонова, що надійшов до УМП ГУНП у м. Києві 22.06.2021 прибув до України для налагодження контактів безперешкодного прибуття до України інших вихідців з вказаного регіону та шляхом виготовлення підроблених офіційних документів займається легалізацією їх незаконного перебування на території України, з метою організації подальшого їх незаконного перенаправлення через державний кордон України до країн Шенгенської зони, тим самим налагодивши міжнародний канал переправлення нелегальних мігрантів територією України. Громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить загрозу інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб що проживають в Україні, порушує та несе загрозу економічним відносинам власності як визначальної складової економічної безпеки держави та суспільства України.

Як вбачається з листа Управління міграційної поліції ГУ НПУ у місті Києві від 24.06.2021 на адресу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, за результатами реалізації оперативної інформації встановлено громадянина Алжиру, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за наявною інформацією, яка викладена у листі головного редактора інформаційного агентства «Інформ-ua» - О. Гапонова, що надійшов до УМП ГУНП у м. Києві 22.06.2021 прибув до України для налагодження контактів безперешкодного прибуття до України інших вихідців з вказаного регіону та шляхом виготовлення підроблених офіційних документів займається легалізацією їх незаконного перебування на території України, з метою організації подальшого їх незаконного перенаправлення через державний кордон України до країн Шенгенської зони, тим самим налагодивши міжнародний канал переправлення нелегальних мігрантів територією України. У зв`язку з чим Управління просило скасувати посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 та враховуючи, що громадянин Алжиру, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 становить загрозу інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб що проживають в Україні, порушує та несе загрозу економічним відносинам власності як визначальної складової економічної безпеки держави та суспільства України клопочать про заборону в`їзду громадянину Алжиру , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 3 роки.

Як вбачається з листа ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області на адресу Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, стосовно громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (пункти 1-3 статті 2).

Згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №1 від 25.06.2009 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Судам під час розгляду спорів про заборону в`їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в`їзду в Україну не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України. Підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі Закон №3773-VI) (в редакції Закону чинного на день виникнення правовідносин), у частині третій статті 3 якого закріплено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Приписи статті 13 Закону №3773-VI установлюють підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, відповідно до якої в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється, визначено Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою Наказом МВС України від 17.12.2013 року №1235 (надалі - Інструкція) (в редакції чинній на день виникнення правовідносин).

Відповідно до п.3 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно із п.4 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за ініціативою:

а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій;

б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності;

в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження;

г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку;

ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця - у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну

Відповідно до п. 5 Інструкції після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

З системного аналізу викладеного вбачається, що рішення про заборону в`їзду на територію України ДМС України приймається за ініціативою органів визначених у п. 4 Інструкції за наявності підстав визначених абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Суд вважає, що право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і, обґрунтовуючи застосування такого права певними припущеннями та посиланнями на інтереси держави, відповідач діяв в межах наданих повноважень.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, що неодноразово відображалася у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі ABUHMAID v. UKRAINE (заява №31183/13) від 12.01.17р., необхідно наголосити, що держави користуються певною свободою розсуду, коли йде мова про встановлення умов потрапляння іноземців на її територію та їх проживання там (див. Osman v. Denmark, no. 38058/09, § 54, 14 червня 2011), і відсутні підстави для висновку про те, що відповідні умови в Україні очевидно необґрунтовані або свавільні. З цього приводу Суд зазначає, що Конвенція не гарантує право іноземців потрапити або мешкати у конкретній країні. Також нею не гарантуються право отримати певний вид дозволу на проживання (див. Aristimuno Mendizabal v. France, no 51431/99, §§ 65-66, 17 січня 2006), п. 121, http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-170285).

Україна як держава зобов`язана забезпечити взяті на себе зобов`язання щодо запровадження обмежень на в`їзд іноземців на її територію виключно з тих підстав і в тому порядку, які передбачені законодавством України.

Судом встановлено, що звернення Управління міграційної поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві від 24.06.2021 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, оформлено відповідно до п. 5 Інструкції.

Вказане вище, на думку суду є достатніми підставами для заборони позивачу в`їзду на територію України.

Згідно п.6 Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Судом встановлено, що оскаржене рішення оформлено за формою наведеною у додатку до Інструкції.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, за результатом дослідження наявних у справі матеріалів, а також аналізу повідомлених сторонами обставин, судом встановлено відсутність належних та достовірних доказів на спростування зазначених у оскаржуваному рішенні обставин, які свідчать про існування достатніх підстав для заборони в`їзду позивачу на територію України.

Між тим, в контексті спірних правовідносин доцільно зазначити, що вирішуючи будь-які питання, наслідком яких може стати втручання у права людини або обмеження існуючого права, держава повинна дотримуватись балансу інтересів, який у вигляді сформованого принципу відображений у практиці Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «Тетяна Жданок проти Латвії» (case of Zdanoka v. Latvia) встановлено, що «для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів. У той же час, демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип «демократії, здатної себе захистити» для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, а також те, чи дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого» (рішення Великої палати, 2006 р.).

Аналізуючи усі вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийнято уповноваженою особою за наявності підстав визначених ст. 13 Закону України №3773-VІ, відповідно до норм згадуваного Закону та Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову та відповідно відсутність підстав для скасування рішення від 05.08.2021.

У відповідності до ст. 94 КАС України, у зв`язку з відомою у задоволенні позову, відсутні підстави для стягнення на користь позивача судових витрат.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 139 241-246, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про заборону в`їзду в Україну - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: