Справа № 240/19817/23
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Житомир

справа № 240/19817/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12.06.2023 №0600-0205-8/62491 щодо відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що набула право на призначення пільгової пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки з 24.04.1986 по 28.01.1994 проживала у м.Овруч Житомирської області, яке належить до переліку населених пунктів, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення. Подані нею документи, при зверненні до територіального органу Пенсійного фонду України, не викликають сумнівів щодо її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. Вважає, що відмова відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на шість років є необґрунтованою.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження надіслав до суду відзив на позовну заяву.

В обґрунтування своїх доводів відповідач зазначає, що позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду в Донецькій області правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком на умовах, визначених ч.2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зменшенням пенсійного віку, як особі, яка постійно проживала чи працювала у зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки на підставі документів, що були подані позивачем до органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, не зараховано період проживання в зоні, а саме з 26.04.1986 по 28.01.1994, оскільки підставою видачі довідки вказано будинкову книгу без зазначення років ведення документа. Окрім того, відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 10.09.1985 позивач в період з 06.09.1985 по 26.08.1986, з 01.09.1986 по 31.08.1987, з 31.12.1987 по 21.10.1991 та з 21.10.1991 по 30.01.2004 працювала та навчалась в населених пунктах, які не відносяться до території радіоактивного забруднення.

Тобто, початкова величина зниження пенсійного віку не застосовується, що не відповідає вимогам ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Також вказано, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди з 06.09.1985 по 26.08.1986, з 16.09.1987 по 14.12.1987, з 31.12.1987 по 21.10.1991, з 21.10.1991 по 31.12.1998, оскільки позивачем надано копію трудової книжки, а період навчання з 01.09.1986 по 31.08.1987 не зараховано до страхового стажу, оскільки позивач не надала диплом.

Зважаючи на вказане, просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 18.09.2023 залучено до участі у справі співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження не надіслав до суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 має посвідчення серії НОМЕР_2 громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), видане Житомирською обласною державною адміністрацією 26.12.1993.

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки №7644 від 21.09.2005, виданої Виконавчим комітетом Овруцької міської ради Житомирської області, зокрема, ОСОБА_3 1968 року народження, проживає в АДРЕСА_1 , з 26.04.1986 по 28.01.1994, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106.

Аналогічного змісту інформація, про період проживання ОСОБА_1 , 1968 року народження, в м.Овручі вказана у довідці №964 від 08.02.2021, виданій Центром надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Овруцької міської ради.

29.05.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та 05 червня 2023 року прийнято рішення №46 про відмову у призначенні пенсії.

В зазначеному рішенні вказано, що зарахований страховий стаж позивача становить 26 років 03 місяці 24 дні.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з записами у копії трудової книжки від 10.09.1985 серії НОМЕР_4 з 06.09.1985 по 26.08.1986, з 16.09.1987 по 14.12.1987, з 31.12.1987 по 21.10.1991, з 21.10.1991 по 31.12.1998, оскільки надано копію трудової книжки, а не оригінал, також період навчання з 01.09.1986 по 31.08.1987 не зараховано до страхового стажу, оскільки позивач не надала диплом.

Також зазначено, що не зараховано період проживання в зоні, а саме з 26.04.1986 по 28.01.1994, оскільки підставою видачі довідки вказано будинкову книгу без зазначення років ведення документа. Окрім того, відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_4 від 10.09.1985 позивач в період з 06.09.1985 по 26.08.1986, з 01.09.1986 по 31.08.1987, з 31.12.1987 по 21.10.1991 та з 21.10.1991 по 30.01.2004 працювала та навчалась в населених пунктах які не відносяться до території радіоактивного забруднення.

Саме тому відповідно до документів право на пенсійну виплату відсутнє, у зв"язку з не підтвердженням періоду постійного проживання, навчання чи роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

Листом від 12.06.2023 №0600-0205-8/62491 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивачу про відмову в призначенні їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з тих підстав, що не підтверджено постійне проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993, що у свою чергу не дає право позивачу на зниження пенсійного віку.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 9 вказаного Закону встановлено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС- громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В свою чергу, пунктом 4 частини першої статті 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" категорія 4 особі, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлюється особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років

У частині третій статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зазначено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Так, за змістом вказаної статті призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, - зменшення віку передбачено - 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

За приписами статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" унормовано, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Водночас законодавець встановив перелік документів, що подаються до органу пенсійного фонду для призначення пенсії особі, яка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

Статтею 65 Закону № 796-XII встановлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення-органами місцевого самоврядування. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи є посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4 згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 від 26.12.1993, має статус громадянина який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

В свою чергу, постановою правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком, окрім іншого, додається довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Згідно з довідкою №7644 від 21.09.2005, виданою Виконавчим комітетом Овруцької міської ради Житомирської області, зокрема ОСОБА_3 1968 року народження, проживає в АДРЕСА_1 з 26.04.1986 по 28.01.1994, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106.

Аналогічного змісту інформація, про період проживання ОСОБА_5 , 1968 року народження, в м.Овручі вказана у довідці №964 від 08.02.2021 та №2305 від 26.05.2023, виданих Виконавчим комітетом Овруцької міської ради.

В той же час, згідно записами у трудовій книжці серії НОМЕР_5 , виданої на ім`я ОСОБА_6 , позивач у період:

- з 06.09.1985 по 26.08.1986 працювала на Романівському склозаводі "Червоний Жовтень";

- з 01.09.1986 по 31.08.1987 навчалась в Новоград-Волинському машинобудівному технікумі;

- 31.12.1987 по 21.10.1991 працювала на Дзержинському комбінаті комунальних підприємств;

- з 21.10.1991 по 30.01.2004 працювала в Дзержинському АТП -11850.

При цьому сторонами не оспорюється, що місцезнаходження вказаних підприємств та робоче місце позивача, знаходилось в населених пунктах, що не відносяться до радіоактивно забруднених територій.

Таким чином відомості, зазначені у довідках №7644 від 21.09.2005, довідці №964 від 08.02.2021 та №2305 від 26.05.2023, виданих Виконавчим комітетом Овруцької міської ради, містять розбіжності із записами, внесеними до трудової книжки позивача.

Варто зазначити, що записи в трудовій книжці позивача за періоди трудової діяльності та навчання, а саме з 06.09.1985 по 26.08.1986, з 01.09.1986 по 31.08.1987, з 31.12.1987 по 21.10.1991 та з 21.10.1991 по 30.01.2004 ніким не оскаржувалися, не визнавалися недійсними та підтверджують реальність трудового стажу позивача. В той же час, цими записами спростовується та обставина, що ОСОБА_6 , проживала або працювала у зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993 року терміном понад три роки.

Відмовляючи у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідачі вказують про незарахування періоду проживання позивача (з 26.04.1986 по 28.01.1994) у зоні гарантованого добровільного відселення, зазначеного у довідці Виконавчого комітету Овруцької міської ради.№2305 від 26.05.2023 з тих підстав, що підставою для видачі довідки вказано будинкову книгу без зазначення років ведення документу та наявності у трудовій книжці НОМЕР_4 від 10.09.1985 позивача записів про період трудової діяльності та навчання в населених пунктах, які не відносяться до території радіоактивного забруднення.

Суд вказує, що в межах розгляду даної справи, суд не надає оцінку правомірності видачі позивачу посвідчення Серія НОМЕР_2 від 26.12.1993 і довідки №2305 від 26.05.2023, виданої Виконавчим комітетом Овруцької міської ради, однак під час розгляду справи з`ясовано, що відомості, зазначені в довідці №2305 від 26.05.2023, на яку окрім іншого посилається позивач, як на доказ у справі, не співпадають з записами в трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує трудову діяльність особи.

В свою чергу позивачем ні органу пенсійного фонду, ні суду не надано належних доказів та/чи обґрунтування (пояснення), які б спростовували інформацію, вказану у вищезазначених документах та підтверджували протилежне, а саме можливість проживання позивача в оспорюваний період (26.04.1986 по 28.01.1994) в м.Овруч, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Також суд вказує, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , наявного в матеріалах пенсійної справи, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, місце народження дитини вказано смт. Романів, Житомирської області, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Будь-яких інших доказів про перебування позивача (матері) у відпустці по догляду за дитиною та фактичного проживання в м.Овруч, суду не надано та про наявність таких не повідомлено.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, на підставі наданих ОСОБА_1 доказів наразі неможливо беззаперечно встановити наявність чи відсутність у неї права на призначення пільгової пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

В той же час, суд зазначає, що позивач не позбавлена права на повторне звернення до органу пенсійного фонду з документами, які б спростовували відомості трудової книжки про періоди роботи з 06.09.1985 по 26.08.1986, з 01.09.1986 по 31.08.1987, з 31.12.1987 по 21.10.1991 та з 21.10.1991 по 30.01.2004 в населених пунктах, що не відносяться до зони посиленого радіологічного контролю.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог.

За приписами статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною третьою статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зауважує, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні возову.

В силу приписів ч. 1ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 255, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідн. номер НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, Житомир,10003, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (вул. Г. Батюка, 8, м. Слов`янськ, Донецька область, 84100, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 18 грудня 2023 року.

Суддя А.В. Горовенко