Справа № 203/3997/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 203/3997/21
(суддя Ханієва Ф.М., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Корсун Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2023 року у справі №203/3997/21 за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про визнання дій незаконними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 вересня 2021 року звернувся до суду з позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради в якому, просить:

- визнати дії інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Нарядько Дениса Сергійовича по винесенню постанови серії ІД №00316901 від 29.03.2021 року по притягненню позивача до адміністративної відповідальності протиправною;

- скасувати постанову інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Нарядько Дениса Сергійовича серії ІД №00316901 від 29.03.2021 року по притягненню позивача до адміністративної відповідальності;

- закрити провадження в адміністративній справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП;

- стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь позивача всі судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу), що довідково на дату подання позову становить 7496,81 грн (908,00 грн + 6588,81 грн).

Позов обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2023 року позов задоволено частково.

Суд, скасував постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 28974448 до повідомлення серії ІД № 00316901 від 29.03.2021 року, винесену головним спеціалістом інспектором з паркування відділу контролю за стоянкою і зупинкою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Нарядьком Денисом Сергійовичем, якою було визнано винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та притягнуто його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрив. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив. Стягнув з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративної позовної заяви у розмірі 302,66 грн (триста дві гривні 66 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6588,81 грн (шість тисяч п`ятсот вісімдесят вісім гривень 81 копійок).

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до фотознімків, наданих відповідачем, за вказаною адресою: АДРЕСА_1 , відсутні спеціально відведені місця для паркування транспортних засобів, зокрема, паркувальні місця, обочина. Крім того, місце вчинення правопорушення це територія двору житлового будинку АДРЕСА_1 , яка, у розумінні п. 1.10 ПДР, є житловою зоною, а тому на такій території діють вимоги розділу 26 ПДР України. Це, своєю чергою, спростовує доводи відповідача про створення транспортним засобом позивача суттєвих перешкод для руху пішоходів. Також тим самим спростовуються твердження представника відповідача щодо тотожності накладення адміністративного стягнення або за загальною нормою, передбаченою розділом 15 ПДР, або за спеціальною нормою, передбаченою розділом 26 ПДР України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не надав належну оцінку доказам по справі, які мали значення для правильного її вирішення, що в свою чергу вплинуло на правильність вирішення цієї справи. Також, скаржник зазначає про не співмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу у цій справі, зважаючи на те, що ця справа є справою незначної складності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що згідно з постановою серії РАП № 28974448 від 29.03.2021 року, 17.02.2021 року о 12:32 год. транспортним засобом Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснено стоянку в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, 14, чим порушено вимогу пп. д) п. 15.10. розділу 15 ПДР в частині заборони стоянки транспортному засобу у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, створить перешкоду для руху пішоходів, чим вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП (а.с.96)

Як зазначено у вищевказаній постанові фотозйомка та/або відеозапис здійснювався за допомогою технічного засобу Logic Instrument Fieldbook K 80V2.

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статі 122 КУпАП (в редакції чинній на час вчинення правопорушення) встановлено, що Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом и) пункту 15.10 розділу 15 ПДР передбачено, що стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

При цьому, відповідно із приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) установлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями частини першої статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами частини першої статті 72 КАС України визначено, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до частин першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення відповідачем надано до суду фотознімки транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_1 , згідно з якими транспортний засіб р.н. НОМЕР_2 знаходиться на узбіччі проїзної частини дороги (а.с.34-35).

Згідно із пунктом 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з п. 15.9 ПДР, зупинка забороняється: a) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що за змістом постанови серії РАП № 28974448 від 29.03.2021 року транспортний засіб д.н.з. НОМЕР_1 зробив неможливим рух інших транспортних засобів/створив перешкоду для руху пішоходів тим, що «здійснено стоянку в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, 14».

Натомість, оскаржувана постанова не містить зазначення того яким чином стоянка такого транспортного засобу в районі будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, 14 перешкоджала руху інших транспортних засобів або створила перешкоду для руху пішоходів.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що необхідною складовою правопорушення відповідальність за яке передбачена частиною 3 статі 122 КУпАП є встановлення того факту, що стоянка транспортного засобу створювала перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, натомість відповідачем таких обставин в оскаржуваній постанові не досліджено та не зазначено, що свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення у діях позивача.

При цьому, вимоги позивача щодо визнання протиправними дій інспектора з паркування Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Нарядько Дениса Сергійовича по винесенню постанови серії ІД №00316901 від 29.03.2021 року, як правильно зазначив суд першої інстанції задоволенню не підлягають, оскільки складення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є складовою виконання посадовою особою своїх процесуальних обов`язків передбачених законом.

Щодо вимог в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 6588,81 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, п. 269).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є правомірність постанови про накладення на позивача штрафу у розмірі 510 грн, в той час як правничу допомогу адвокатом визначено у розмірі 6588,81 грн, що свідчить про відсутність співмірності заявлених позовних вимог та розміру правничої допомоги визначеної адвокатом, а тому суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність зменшення розміру присудженої до відшкодування позивачу правничої допомоги у цій справі до 1000 грн.

Також суд апеляційної інстанції приймає до уваги те, що відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення вимог позивача щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 6588,81 грн.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6588,81 грн та прийняти у цій частині нову постанову, якою стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2023 року у справі №203/3997/21 слід залишити без змін.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2023 року у справі №203/3997/21 скасувати в частині стягнення з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6588,81 грн та прийняти у цій частині нову постанову, якою стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2023 року у справі №203/3997/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 грудня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов