Справа № 280/2617/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 280/2617/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.08.2023 року (головуючий суддя Мінаєва К.В.)

в адміністративній справі №280/2617/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 27.04.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідач-1), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування стажу роботи позивача у реанімаційному відділенні закладів охорони здоров`я з 03.01.2003 по 29.06.2005, з 01.07.2005 по 14.04.2010, з 17.04.2010 по 11.04.2013, з 22.04.2013 по 17.07.2020, з 01.08.2020 по 31.12.2022 у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати відповідача зарахувати періоди роботи позивача у реанімаційному відділенні закладів охорони здоров`я з 03.01.2003 по 29.06.2005, з 01.07.2005 по 14.04.2010, з 17.04.2010 по 11.04.2013, з 22.04.2013 по 17.07.2020, з 01.08.2020 по 31.12.2022 до його загального стажу у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим перерахувати та виплатити йому пенсію за віком з 06.03.2023 із урахуванням різниці, що вже була виплачена. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач з 06.03.2023 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зі змісту розрахунку стажу в електронній пенсійній справі позивач дізнався, що при обчисленні розміру його пенсії пенсійним органом не взято до уваги положення статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме періоди його роботи зараховано не у подвійному розмірі. Звернувшись до відповідача 1, позивач отримав роз`яснення про те, що у зв`язку з набранням законної сили Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з 01.01.2004 стаж не подвоюється. Позивач не погоджується з бездіяльністю пенсійного органу щодо незарахування до його стажу періодів роботи у подвійному розмірі, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.06.2023 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (відповідач-2).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.08.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо незарахування стажу роботи ОСОБА_1 з 03.01.2003 по 29.06.2005, з 01.07.2005 по 14.04.2010, з 17.04.2010 по 11.04.2013, з 22.04.2013 по 17.07.2020, з 01.08.2020 по 31.12.2022 на посаді лікаря-анестезіолога в подвійному розмірі.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 03.01.2003 по 29.06.2005, з 01.07.2005 по 14.04.2010, з 17.04.2010 по 11.04.2013, з 22.04.2013 по 17.07.2020, з 01.08.2020 по 31.12.2022 на посаді лікаря-анестезіолога у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та провести перерахунок і виплату призначеної пенсії з 06.03.2023, із урахуванням різниці, що вже була виплачена.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що пенсійний орган безпідставно дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування ОСОБА_1 в подвійному розмірі стажу роботи за періоди роботи на посаді лікаря-анастезіолога в різних закладах охорони здоров`я з 03.01.2003 по 29.06.2005, з 01.07.2005 по 14.04.2010, з 17.04.2010 по 11.04.2013, з 22.04.2013 по 17.07.2020, з 01.08.2020 по 31.12.2022 (день, по який пенсійним органом розраховано страховий стаж позивача відповідно до форми РС-право). При цьому, рішення про перерахунок пенсії № 02 від 13.03.2023, за яким позивачу призначено пенсію за віком з 06.03.2023 було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області. Однак у прохальній частині позивачем зазначено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області не розраховувався стаж позивача та відповідно не приймалось рішення про призначення йому пенсії за віком, відповідно права позивача відповідачем-1 не порушені, відтак у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовлено. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що підстав для зарахування стажу роботи позивачу в подвійному розмірі з 01.01.2004 по 31.12.2022 немає, оскільки це не передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначає, що позовні вимоги щодо вчинення дій не можуть стосуватись Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в я кому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач, ОСОБА_1 , відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4-6).

Позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії та зарахування у подвійному розмірі стажу роботи на підземних роботах з 01.01.2004 по 31.12.2022.

Листом Головного управління ПФУ в Запорізькій області № 0800-0205-8/22405 від 17.04.2023 позивача повідомлено, що підстав для зарахування стажу роботи позивача в подвійному розмірі з 01.01.2004 по 31.12.2022 немає, оскільки це не передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Окреме рішення про відмову у зарахуванні в подвійному розмірі стажу роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 31.12.2022 не приймалося (а.с.9).

Позивач вважає протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо не зарахування періодів роботи з 03.01.2003 по 29.06.2005, з 01.07.2005 по 14.04.2010, з 17.04.2010 по 11.04.2013, з 22.04.2013 по 17.07.2020, з 01.08.2020 по 31.12.2022 у подвійному розмірі.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV), Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Слід зазначити, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV набрав чинності 01.01.2004.

До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII.

За приписами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

При цьому, прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV) визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Матеріалами справи підтверджується, що згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 (дата заповнення 15.07.1992) що видана на ім`я ОСОБА_1 , у спірні періоди ОСОБА_1 :

03.01.2003 прийнятий у зв`язку з переведенням на посаду лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії Комунального закладу «Запорізький обласний госпіталь для інвалідів Великої Вітчизняної війни» (наказ № 2-л від 03.01.2003);

29.06.2005 звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням (наказ № 29-л від 21.06.2005);

01.07.2005 прийнятий на посаду лікаря-анастезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Комунального закладу «Пологівський будинок № 4» м.Запоріжжя (наказ № 56/о від 01.07.2005);

14.04.2010 звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років (ст.38 КЗпП України) (наказ № 27-о від 14.04.2010);

17.04.2010 прийнятий на посаду лікаря-анастезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Комунального закладу «Пологівський будинок № 4» м.Запоріжжя (наказ № 29-о від 16.04.2010);

11.04.2013 звільнений за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) (наказ № 26-к/тр від 11.04.2013);

22.04.2013 зарахований на посаду лікаря-анастезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Київського міського пологового будинку № 2 (наказ від 22.04.2013 № 193/к);

17.07.2020 звільнений з посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (наказ від 17.07.2020 № 476/к);

01.08.2020 прийнятий на посаду лікаря-анастезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Центру стаціонарної терапії у Державній науковій установі «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» (наказ № 471-к від 27.07.2020) (а.с.14-17).

06.03.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою встановленого зразка та необхідними документами про перерахунок пенсії, а саме перехід на інший вид пенсії (за віком УБД). За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області та на підставі звернення № 2875 від 06.03.2023 прийнято рішення про перерахунок пенсії № 02 від 13.03.2023. За вказаним рішенням страховий стаж становить 46 років 5 місяців 28 днів (до 01.01.2004 27 років 7 місяців 28 днів, після 01.01.2004 18 років 10 місяців) (а.с.7-8).

До рішення наданий розрахунок періодів за формою РС-право, згідно з яким період роботи позивача з 03.01.2003 по 31.12.2022 зарахований до страхового стажу з урахуванням кратності в одинарному розмірі (а.с.8 зворотній бік).

Отже, згідно записів трудової книжки позивача у період з 03.01.2003 по 29.06.2005 позивач працював на посаді лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії Комунального закладу «Запорізький обласний госпіталь для інвалідів Великої Вітчизняної війни»

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 303 від 08.10.1997 проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28.05.2002 № 10.02.11/450 та від 21.06.2002 № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII застосовуються у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

При цьому, до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII зараховуються періоди роботи:

у реанімаційних відділеннях;

після перейменування відділень реанімацій, у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії;

групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії.

Аналогічний правовий висновок наведено Верховним Судом у постановах від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17, від 11.12.2018 у справі № 310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі № 485/103/17, та від 04.12.2019 у справі № 689/872/17 тощо.

В силу статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з положеннями Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що надання додаткових довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що до страхового стажу в подвійному розмірі не враховано періоди роботи з 03.01.2003 по 29.06.2005, з 01.07.2005 по 14.04.2010, з 17.04.2010 по 11.04.2013, з 22.04.2013 по 17.07.2020, з 01.08.2020 по 31.12.2022.

Водночас, записи у трудовій книжці позивача виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідач не заперечує правильність наявних записів про трудову діяльність позивача у наданій ним для призначення пенсії трудовій книжці.

Натомість, зарахування до стажу позивача в подвійному розмірі періодів роботи, які не враховані відповідачем з огляду на відсутність підстав такого зарахування після 01.01.2004 року, суд зазначає наступне.

Абзац 1 частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV) передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Крім того, редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII є чинною на теперішній час.

Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV) не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє дію її приписів.

З аналізу вищезазначеного, суд дійшов висновку, що передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV), а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною судом касаційної інстанції у постановах від 11.12.2018 у справі № 310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі № 485/103/17, від 04.12.2019 у справі № 689/872/17, від 27.02.2020 у справі № 462/1713/17.

Враховуючи все вищенаведене, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що пенсійний орган безпідставно дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування ОСОБА_1 в подвійному розмірі стажу роботи за періоди роботи на посаді лікаря-анастезіолога в різних закладах охорони здоров`я з 03.01.2003 по 29.06.2005, з 01.07.2005 по 14.04.2010, з 17.04.2010 по 11.04.2013, з 22.04.2013 по 17.07.2020, з 01.08.2020 по 31.12.2022 (день, по який пенсійним органом розраховано страховий стаж позивача відповідно до форми РС-право).

Враховуючи те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову не оскаржувалося, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Отже, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Зважаючи на те, що головуючий суддя Дурасова Ю.В. в період з 08.12.2023 по 11.12.2023 (включно) перебувала у відрядженні, повний текст постанови виготовлено 12.12.2023.

Керуючись ст.241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.08.2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили 06.12.2023 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст виготовлений 12.12.2023.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова