Справа № 420/11207/22
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління ДПС в Одеській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеської області, викладені в листі від 28.10.2021 р. № 28382/6/15-32-13-08-04 щодо відмови списання недоїмки по сплаті єдиного внеску за період за 2017 рік - 8448,00 грн.; за 2018 рік - 9828,72 грн. (2457,18 грн. щоквартально); за 2019 рік - 11016,72 грн. (2754,18 грн. щоквартально); за 2020 рік - 2078,12 грн. (по 1039,06 грн. січень-лютий) громадянину ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Одеської області списати громадянину ОСОБА_1 недоїмку за 2017 рік - 8448,00 грн., за 2018 рік - 9828,72 грн., за 2019 рік - 11016,72 грн., за 2020 рік - 2078,12 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 08.08.2014 р. по теперішній час проходить військову службу. У 2020 році дізнався про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску, у зв`язку з чим звернувся до відповідача для списання недоїмки, оскільки як особа, яка призвана на військову службу, звільнений від сплати єдиного внеску. Однак податковим органом жодних дій по списанню боргу не було вчинено, незважаючи на те, що ним подавалися всі необхідні документи. На інформаційний запит отримав відповідь, датовану 28.10.2021 р. за № 28382/6/15-32-13-08-04, яким відмовлено у списанні недоїмки, так як для підтвердження звільнення необхідно надати копію військового квитка або копію документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Вважає таку відмову протиправною, так як призваний з 08.08.2014 р. та проходить військову службу по теперішній час, а згідно п.9-2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" під час особливого періоду ФОПи, призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, як платника ЄСВ, якщо вони не є роботодавцями.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 17.08.2022 р. позовну заяву залишено без руху у зв`язку з недоліками позовної заяви та надано позивачу строк для їх усунення.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2022 р. поновлено позивачу строк звернення до суду, відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

22.09.2022 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець у Ширяївській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області з 21.05.2014 р. по 03.06.2020 р. З 01.01.2017 р. до ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" внесено зміни, одна із яких стосується порядку нарахування єдиного соціального внеску фізичними особами-підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного року. Так, якщо раніше такі платники ЄСВ мали право самостійно визначати базу нарахування ЄСВ у разі відсутності доходу і сплатити суму єдиного соціального внеску з урахуванням встановленої максимальної величини бази нарахування ЄСВ та розміру мінімального страхового внеску, то з 01.01.2017 р. таке самостійне визначення бази для нарахування ЄСВ стає їх обов`язком. Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону. встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. В Україні законодавчо визначено, що мінімальна заробітна плата з 01.01.2017 р. становить 3200 грн., з 01.01.2018 р. - 3723, з 01.01.2019 р. - 4173 грн., з 01.01.2020 р. по 31.08.2020 р. - 4723 грн., з 01.09.2020 р. - 5000 грн. Враховуючи розмір єдиного внеску (22 %) мінімальна сума єдиного внеску на місяць для фізичних осіб-підприємців у 2017 році становила 704 грн., у 2018 році - 819,06 грн., у 2019 році - 918,06 грн., у 2020 році з 01.01.2020 р. по 31.08.2020 р. - 1039,06 грн., з 01.09.2020 р. - 1100 грн. Таким чином, позивач повинен був сплатити єдиний внесок у 2017 році у розмірі 8448 грн., у 2018 році - 9828,72 грн., у 2019 рік - 11016,72 грн., у 2020 рік - 2078,12 грн. (січень-лютий). У зв`язку із зазначеним, в ІКП ФОП ОСОБА_1 за технологічним кодом 71040000 виникла недоїмка зі сплати єдиного внеску. Згідно Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" роботодавці та фізичні особи-підприємці розглядаються як окремі платники ЄСВ. Отже, фізичні особи-підприємці, які одночасно є найманими працівниками, не звільняються від сплати ЄСВ за себе. Відповідно до п.9-2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 під час особливого періоду, визначеного Законом України № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", із змінами та доповненнями, платники єдиного внеску, зокрема фізичні особи-підприємці, призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених п.2 ст.6 Закону № 2464, якщо вони не є роботодавцями. Підставою такого звільнення є заява фізичної особи-підприємця та копія військового квитка або копію іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до контролюючого органу такою особою протягом 10 днів після її демобілізації. Водночас, фізичні особи-підприємці, прийняті на військову службу за контрактом, не звільняються від сплати єдиного внеску. Позивачем станом на дату винесення оскаржуваної вимоги інформація про призов на військову службу не надходила. Також позивачем не подавалася заява про списання недоїмки. З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення позову.

06.10.2022 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на безпідставність викладених у ній обставин, оскільки вони суперечать вимогам чинного законодавства України і порушують його право на пільги.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 р., справа № 420/11207/22 розподілена судді Бездрабку О.І.

Ухвалою від 15.09.2023 р. адміністративну справу № 420/11207/22 прийнята до провадження судді Бездрабка О.І., розгляд справи розпочато спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної заяви виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ОСОБА_1 наявні наступні записи: 21.05.2014 р., 0003803, державна реєстрація фізичної особи-підприємця; 03.06.2020 р., 2003803, державна реєстрація припинення ФОП за її рішенням.

11.02.2021 р. Головним управлінням ДПС в Одеській області сформована вимога № Ф-3418-54 про сплату боргу (недоїмки), згідно заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 становить 31371,56 грн.

На звернення позивача на урядову гарячу лінію від 05.10.2021 р. № Не-13164966 щодо скасування боргу по єдиному внеску, відповідач листом від 28.10.2021 р. № 28382/6/15-32-13-08-04 повідомив, що за даними інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС фізична особа ОСОБА_1 з 22.05.2014 р. по 03.06.2020 р. знаходився на обліку в Ширяєвській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області, як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування, здійснюючи діяльність згідно обраного виду "Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами". Згідно вимог п.2 ч.1 ст.7 та абз.3 ч.8 ст.9 Закону № 2464 у ФОП ОСОБА_1 за технологічним кодом 71040000 "Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" донараховано суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: за 2017 рік - 8448 грн., за 2018 рік - 9828,72 грн. (2457,18 грн. щоквартально), за 2019 рік - 11016,72 грн. (2754,18 грн. щоквартально), за 2020 рік - 2078,12 грн. (по 1039,06 грн. січень-лютий). Станом на 26.10.2021 р. борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування складає 31371,56 грн. Відповідно до п.9-2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (мобілізовані підприємці), призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, звільняються на весь строк їх військової служби від виконання своїх обов`язків, визначених п.2 ст.6 Закону № 2464, якщо вони не є роботодавцями, зокрема від своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску та подання звітності до податкового органу. Для того щоб отримати таке звільнення, платнику необхідно подати заяву та копію військового квитка або копію іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Відповідні документи подаються до податкового органу такою особою протягом 10 днів після її демобілізації. За час ведення підприємницької діяльності ОСОБА_1 самостійно не надавав жодного звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску. Згідно п.9-15 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року. У зв`язку з несплатою єдиного внеску, сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2021 р. № Ф-3418-54 на суму 31371,56 грн., яку направлено боржнику. Зважаючи на викладене, відсутні підстави для списання суми недоїмки, а також штрафів та пені на ці суми недоїмки єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхуванні, яка виникла за період з 01.01.2017 р. по 01.12.2020 р.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у списанні боргу з єдиного внеску, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст.2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом 7 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу".

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 та пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року), єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства.

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2021 р. Головним управлінням ДПС в Одеській області сформована вимога № Ф-3418-54У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску платником ОСОБА_1 на суму 31371,56 грн., яка включає у себе нарахування за 2017 рік у сумі 8448 грн., за 2018 рік - 9828,72 грн., за 2019 рік - 11016,72 грн., за 2020 рік - 2078,12 грн.

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 21.09.2016 р. по 01.03.2018 р. на посаді водія ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.03.2018 р. по 21.05.2018 р. - на посаді телефоніста ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.05.2018 р. по 21.09.2019 р. - на посаді водія ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.10.2019 р. по 23.04.2020 р. - на посаді водія-санітара військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 , витягом з послужного списку військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 , витягами з наказів від 23.10.2019 р. № 374, від 03.04.2020 р. № 69-РС, від 27.06.2019 р. № 1, від 10.05.2019 р. № 124, посвідченням про відрядження.

При цьому, згідно наданих від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання ухвали від 11.12.2023 р. даних про застраховану особу, за яку протягом 2017-2020 років звітували страхувальники, підтверджено, що починаючи з 01.01.2017 р. по травень 2020 року (окрім періоду з 20.09.2019 р. по 31.10.2019 р.) єдиний внесок за ОСОБА_1 нараховував та сплачував роботодавець - Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та військова частина НОМЕР_1 .

Слід зазначити, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи на військовій службі та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 27 листопада 2019 року у справі № 160/3114/19, від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19, від 23 січня 2020 року у справі № 480/4656/18, від 18 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.003164, від 01 вересня 2020 року у справі № 380/2239/20, від 18 листопада 2021 року у справі № 620/3987/18.

Таким чином, в розумінні Закону № 2464-VI ОСОБА_1 є застрахованою особою, а єдиний внесок в період нарахування боргу за спірною вимогою (з 01.01.2017 р. по лютий 2020 року, окрім періоду з 20.09.2019 р. по 31.10.2019 р.) сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження підприємницької діяльності відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав.

Перебування особи на обліку в органах податкової служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Тому, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити підприємницьку діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Що стосується періоду з 20.09.2019 р. по 31.10.2019 р., за який відсутні відомості щодо сплати єдиного внеску роботодавцями за ОСОБА_1 , то суд зауважує, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.05.2019 р. № 124 (по стройовій службі) вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків у відрядження у військову частину НОМЕР_1 з Ширяївського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, смт.Ширяєво, з 10 травня 2019 року до окремого розпорядження з метою виконання службових (бойових) завдань у районах проведення операції об`єднаних сил солдата ОСОБА_1 , інструктора відділення рекрутингу з комплектування Ширяївського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно посвідчення про відрядження термін відрядження до 6 місяців з 10 травня 2019 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2019 р. (по стройовій службі) вважати такими, що прибули до складу сил і засобів здійснення заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань у складі оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " з 27 червня 2019 року, прикомандированих до військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_1 , інструктора відділення рекрутингу з комплектування Ширяївського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2019 р. № 374 (по стройовій службі) солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20 жовтня 2019 р. № 164-РС на посаду водія-санітара евакуаційного відділення медичної роботи військової частини НОМЕР_1 , який прибув з Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, м.Одеса, вважати таким, що з 22 жовтня 2019 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до посвідчення від 13.08.2015 р. № НОМЕР_4 позивач є учасником бойових дій.

З викладеного слідує, що у вищевказаний період, за які відсутні відомості щодо сплати роботодавцем єдиного внеску, ОСОБА_1 був залучений до виконання службових (бойових) завдань у складі оперативно-тактичного угрупування " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", пов`язаних із здійсненням заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

Частиною 3 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-XII передбачено, що за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам-підприємцям не здійснюється.

Оскільки ОСОБА_1 у період з 20.09.2019 р. по 31.10.2019 р. не провадив підприємницьку діяльність, що не спростовуються і відзивом на позовну заяву, то за цей період відповідач також протиправно нарахував позивачу єдиний внесок.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що фізичні особи-підприємці, прийняті на військову службу за контрактом, не звільняються від сплати єдиного внеску, оскільки за змістом Пояснювальної записки до проекту Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду" метою його прийняття є, зокрема запровадження норм щодо поширення соціального захисту на військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом, передбачений законодавством для військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації.

Окрім того, в силу вимог п.1 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є, зокрема роботодавці військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу".

Ураховуючи наведене, сплата єдиного внеску роботодавцем позивача за контрактом (Міністерство оброни України в особі командира військової частини) виключає стягнення цього внеску за цей період з позивача як фізичної особи-підприємця.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 р. у справі № 260/117/19.

Підсумовуючи наведене, з урахуванням встановлених обставин справи та висновків суду наведених вище, нарахування Головним управлінням ДПС в Одеській області позивачу єдиного внеску у сумі 31371,56 грн. за період за 2017 рік - 8448 грн., за 2018 рік - 9828,72 грн. (2457,18 грн. щоквартально), за 2019 рік - 11016,72 грн. (2754,18 грн. щоквартально), за 2020 рік - 2078,12 грн. (по 1039,06 грн. за січень-лютий) є протиправним.

Доводи позивача про протиправність дій відповідача щодо не списання недоїмки з посиланням на пункт 9-2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464, суд вважає безпідставними, так як підставою для такого звільнення є заява фізичної особи-підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до податкового органу фізичною особою-підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації.

Між тим, жодних доказів виконання зазначених вимог позивачем до суду не надано, а самостійне списання контролюючим органом суми недоїмки без виконання позивачем обов`язкових умов щодо подачі вищевказаних документів пунктом 9-2 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 не передбачено.

З огляду на викладене, та з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача, суд з урахуванням вимог ч.2 ст.9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачу єдиного внеску у сумі 31371,56 грн. за період за 2017 рік - 8448 грн., за 2018 рік - 9828,72 грн. (2457,18 грн. щоквартально), за 2019 рік - 11016,72 грн. (2754,18 грн. щоквартально), за 2020 рік - 2078,12 грн. (по 1039,06 грн. за січень-лютий).

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача списати недоїмку в сумі 31371,56 грн., суд зазначає наступне.

Оперативний облік податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування контролюючими органами здійснюється відповідно до Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок), який затверджено наказом Міністерством фінансів України від 12.01.2021 р. № 5.

Приписами пункту 4 розділу V Порядку встановлено, що працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження податкового органу, до компетенції яких належать розгляд скарг під час проведення процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах, під час проведення процедури судового оскарження прийнятих податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем вносять дані до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати контрольно-перевірочної роботи.

Відображенню в інформаційній системі підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій. Такими матеріалами є: скарга (заява) платника податків; рішення про результати розгляду скарги (заяви); ухвала суду про відкриття провадження; рішення суду, прийняте по суті.

Cтатус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) ("Скасовується в судовому порядку" / "Вручено, судовий розгляд").

У підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та рішень щодо єдиного внеску змінюється на "Скасовується в судовому порядку" / "Вручено, судовий розгляд".

У разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус податкових повідомлень-рішень /рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на "Скасовується в судовому порядку"), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування/зменшення суми не проводиться.

Інформація, внесена та збережена працівниками підрозділів адміністративного/судового оскарження до інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, та інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, щоденно автоматично відображається в реєстрі "Апеляційне та судове оскарження" підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

Працівники підрозділів, які проводять контрольно-перевірочні заходи, щоденно опрацьовують інформацію, завантажену в підсистему, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскаржень.

Тож, в силу положень вищевказаного порядку, працівники контролюючого органу можуть виключати з ІКП суми донарахувань та змінювати стан рішень контролюючого органу, якими визначено вказані суми зобов`язань.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 825/999/17, від 26 лютого 2019 року у справі № 805/4374/15-а, від 25 березня 2020 року у справі № 826/9288/18, від 28 жовтня 2022 року у справі № 200/5487/21, від 02 березня 2023 року у справі № 826/23604/15.

Суд зазначає, що спосіб захисту прав та інтересів осіб, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

"Ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективним та таким, що відповідає вимогам законодавства способом відновлення порушеного права позивача суд вважає зобов`язання відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника за технологічним кодом 71040000 "Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" шляхом виключення нарахованої Головним управлінням ДПС в Одеській області недоїмки з єдиного внеску у сумі 31371,56 грн., в тому числі за 2017 рік - 8448,00 грн., за 2018 рік - 9828,72 грн., за 2019 рік - 11016,72 грн., за 2020 рік - 2078,12 грн.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору, інших витрат не поніс, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (6044, м.Одеса, вул.Семінарська, буд.5, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області (6044, м.Одеса, вул.Семінарська, буд.5, ) щодо нарахування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) єдиного внеску у сумі 31371,56 грн., в тому числі за період за 2017 рік - 8448 грн., за 2018 рік - 9828,72 грн. (2457,18 грн. щоквартально), за 2019 рік - 11016,72 грн. (2754,18 грн. щоквартально), за 2020 рік - 2078,12 грн. (по 1039,06 грн. за січень-лютий).

Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул.Семінарська, буд.5, код ЄДРПОУ ВП 44069166) здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) за технологічним кодом 71040000 "Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" шляхом виключення нарахованої Головним управлінням ДПС в Одеській області недоїмки з єдиного внеску у сумі 31371,56 грн., в тому числі за 2017 рік - 8448,00 грн., за 2018 рік - 9828,72 грн., за 2019 рік - 11016,72 грн., за 2020 рік - 2078,12 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко