Справа № 550/1128/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 р.Справа № 550/1128/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 26.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Хоменко Д.Є., вул. Набережна, 15, смт. Чутово, Чутовський, Полтавська, 38800, повний текст складено 26.10.23 року по справі № 550/1128/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції , Інспектора батальйону №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Шмаровоза Дмитра Дмитровича

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції та інспектора батальйону №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Шмаровоза Дмитра Дмитровича, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАТ №7726940 від 13.09.2023.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.09.2023 о 12 год 36 хв на нього згідно вищевказаної постанови серії ЕАТ №7726940 інспектором батальйону №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Шмаровозом Дмитром Дмитровичем накладено стягнення у виді штрафу за порушення вимог ч. 4 ст. 122 КУпАП, зокрема за перевищення встановленого обмеження швидкості руху більше, ніж на 50 км/год, тобто за порушення п. 12.4 ПДР України.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 26.10.2023 року позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та інспектора батальйону №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Чернігівській області Департаменту патрульної поліції Шмаровоза Дмитра Дмитровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задоволено.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАТ №7726940 від 13.09.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП визнано незаконною та скасовано.

Закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що позивач перебуває на військовій службі за контрактом та має звання підполковник і не є особою, яка призвана на строкову службу, а отже відповідно до ч. 1 ст. 15 несе адміністративну відповідальність на Загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 КУАП, при порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями строкової служби.

Представник відповідача вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що за порушення правил дорожнього руху саме за ч, 4 ст. 122 КУпАП має право складати виключно Військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Представник відповідача зазначає, що норми Кодексу України про адміністративні правопорушення надають повноваження виносити постанови за ч. 4 ст. 122 КУпАП як органам Національної поліції (що прямо визначено в ст. 222 КУпАП так і Військовій інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних силах України (ст. 235-1 КУпАП) за умови, виявлення вчинення адміністративного правопорушення та, відповідно, його документування.

Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.

Від Департаменту патрульної поліції надійшла заява про апеляційний розгляд справи за відсутності представника Департаменту патрульної поліції у зв`язку з віддаленістю суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується посвідченням офіцера НОМЕР_1 .

Згідно з розпорядження від 12.09.2023 № 5/1207 з метою здійснення загальної організації та контролю поставки військовозобов`язаних від Полтавського ОТЦК та СП, начальнику 9-ого відділу (Піддубному Р.М.) необхідно було убути у відрядження до військових частин НОМЕР_2 на дві доби, час прибуття на ППОС ВЧ НОМЕР_3 13.09.2023, про що було видано посвідчення про відрядження №9в/1/2810.

Автомобіль Renault Dokker, д.н.з. НОМЕР_4 , належить ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується технічним талоном т/з та його реєстраційними даними.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є військовослужбовцем та під час вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 122 КУпАП, виконував обов`язки військової служби, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова прийнята не уповноваженою особою, а тому вона підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст.222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі та розглядає справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі наказом №1395від 07.11.2015року МВС України затверджено відповідну Інструкцію (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 4 Розділу І, п. 2 Розділу III Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу; постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, приписами ч.4 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1.1.ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно до п.1.4 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Кожний учасник дорожнього руху має дотримуватися Правил дорожнього руху і може розраховувати на дотримання цих правил будь-якою іншою особою, яка бере участь у русі. Це має бути гарантією передбачуваності розвитку ситуації на дорозі. Будь-яке відхилення від вимог та положень Правил може призвести до порушення встановленого порядку руху дорогами України і створення аварійної ситуації.

Згідно з п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, які зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, до учасників дорожнього руху відповідно до ст.14 Закону належать, зокрема, водії транспортних засобів.

Згідно п.12.4 Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п.12.9 Б водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пп. "и" п. 30.3 цих Правил.

Приписами ч.4 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 кілометрів на годину.

З матеріалів справи судом встановлено, що 13.09.2023 року о 12 год 33 хв у с. Сираї Козелецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Renault Dokker , д.н.з. НОМЕР_4 зупинений інспектором патрульної поліції за перевищення дозволеної швидкості руху на 50 км/год, тобто за порушення вимоги п. 12.4 ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч.4 ст.122 КУпАП.

Згідно ст.8 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» функції контролю за виконанням у Збройних Силах України вимог законодавства, зокрема з питань забезпечення безаварійного використання техніки; ведення обліку та розподіл номерних знаків, реєстрацію військових транспортних засобів Збройних Сил України, покладено на Службу правопорядку.

Згідно ст.235-1 КУпАП Військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України розглядає справи про вчинені водіями військових транспортних засобів - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків правопорушення, передбачені частинами першою, четвертою і п`ятою статті 121, статтею 121-1, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1 - 126, статтею 132-1 цього Кодексу.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 є військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується посвідченням офіцера НОМЕР_1 .

Водночас згідно з розпорядження від 12.09.2023 № 5/1207 з метою здійснення загальної організації та контролю поставки військовозобов`язаних від ІНФОРМАЦІЯ_3 , начальнику 9-ого відділу (Піддубному Р.М.) необхідно було убути у відрядження до військових частин НОМЕР_2 на дві доби, час прибуття на ППОС ВЧ НОМЕР_3 13.09.2023, про що було видано посвідчення про відрядження №9в/1/2810.

При цьому, автомобіль Renault Dokker, д.н.з. НОМЕР_4 , належить ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується технічним талоном т/з та його реєстраційними даними.

Згідно ст.7 ЗУ «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» військовослужбовцям Служби правопорядку під час виконання покладених на них завдань надається право вимагати від військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів та від інших осіб у військовій формі одягу, звільнених з військової служби в запас або відставку з правом її носіння, дотримання громадського порядку, правил носіння військової форми одягу, припинення правопорушень, а також дій, що перешкоджають здійсненню завдань і функцій Служби правопорядку, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати заходи примусу, передбачені статтями 9-11 цього Закону.

Отже, встановивши, що транспортний засіб, яким керував позивач, є військовим транспортним засобом, працівник поліції мав вирішити питання щодо передачі матеріалів про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винного до дисциплінарної відповідальності, що зазначено в п.6 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015.

Проте з матеріалів справи вбачається, що вищевказані вимоги працівником поліції виконані не були.

Слід звернути увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122 цього Кодексу.

Однак у межах спірних правовідносин застосуванню підлягає саме вищезазначена спеціальна норма ст. 235-1 КУпАП.

Разом з тим, колегія суддів вказує, що питання правомірності та законних підстав використання приладу «Trucam» та процедури фіксації працівником поліції у вказаний час не є предметом розгляду даної справи.

Також колегія суддів звертає увагу, що транспортний засіб, яким керував позивач, є військовим транспортним засобом, що встановлено судом, у зв`язку з чим працівник поліції мав вирішити питання щодо передачі матеріалів про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення особи до відповідальності.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що військовослужбовці за вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху несуть відповідальність на загальних підставах, оскільки це суперечить положенням вищевказаної ст.235-1 КУпАП, згідно якої військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України розглядає справи про вчинені водіями військових транспортних засобів - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків правопорушення, передбачені частинами першою, четвертою і п`ятою статті 121, статтею 121-1, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1 - 126, статтею 132-1 цього Кодексу.

Разом з тим, колегія суддів критично ставиться до доводів відповідача, що позивач не є військовослужбовцем строкової служби, а перебуває на військовій службі за контрактом, у зв`язку з чим має нести адміністративну відповідальність на загальних підставах, оскільки встановлено факт, що ОСОБА_1 на час вчинення зазначеного правопорушення був працівником Збройних Сил України та виконував службові обов`язки з метою здійснення загальної організації та контролю поставки військовозобов`язаних до військової частини, що в свою чергу, є законною підставою для застосування спеціальної норми ст. 235-1 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач є військовослужбовцем та під час вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 122 КУпАП, виконував обов`язки військової служби, отже оскаржувана постанова прийнята не уповноваженою особою, а тому вона підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 26.10.2023 року по справі № 550/1128/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 26.10.2023 по справі № 550/1128/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 14.12.2023 року