Справа № 460/882/23
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2023 року м. Рівне №460/882/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловне управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.07.2022 №0-1705, яким визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, як є власниками нежитлової нерухомості.

Позовна заява обґрунтована тим, що у власності позивача наявне нерухоме майно площею 87,5 кв.м. Контролюючим органом сформоване податкове повідомлення-рішення від 04.07.2022 №0-1705, яким визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік. Визначення ставки податку здійснене на підставі рішення Дубровицької міської ради «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2021 рік» від 19.06.2020 №991. Таке рішення органу місцевого самоврядування не містить конкретизації розміру мінімальної заробітної плати та не містить інших норм щодо ставки податку, яку саме органи місцевого самоврядування повинні встановлювати в своїх рішеннях з даного податку; Рішення №991 не містить вказівки на термін його дії; Рішення №991 втратило чинність. 24.06.2021 Дубровицькою міською радою прийняте рішення №314 про встановлення ставок податку; відповідно до підпункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України, якщо в рішенні органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також податкових пільг з їх сплати не визначено термін його дії, таке рішення є чинним до прийняття нового рішення; тому Рішення №991 втратило чинність.

17.02.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву. У поданому відзиві контролюючий орган вказує, що рішенням Дубровицької міської ради «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2021 рік» від 19.06.2020 №991 були встановлені ставки податку на 2021 рік; таке рішення є обов`язковим для податкового органу при визначенні розміру податкових зобов`язань згідно норм Податкового кодексу України. Володіючи достовірною інформацією про наявність у позивача на правові власності нерухомого майна, що є об`єктом оподаткування, контролюючим органом правомірно визначено суму податкового зобов`язання.

Ухвалою суду від 16.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

27.02.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9739745 від 02.02.2006 та Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу Мелех О.П. 30.01.2006 та зареєстрованого в реєстрі за №288, позивач є власником нежитлової нерухомості, а саме: будівля заготівельного магазину площею 87,5 кв.м.

Дубровицькою міською радою прийняте рішення «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2021 рік» від 19.06.2020 №991 (далі Рішення №991).

Рішенням №991 встановлено розмір податку код 1230.1 Торгові центри, універмаги, магазини 0,700 за 1 кв.м від мінімальної заробітної плати.

Контролюючим органом винесене податкове повідомлення-рішення від 04.07.2022 №0-1705 (далі ППР №06-1705), яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік у розмірі 3675 грн.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення ППР №0-1705, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України)).

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).

Сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями) (підпункт 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України).

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (підпункт 12.3.4 пункту 12.3.4 статті 12 ПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX установлені розміри мінімальної заробітної плати: з 01 січня 6000,00 грн; з 01 грудня 6500,00 грн.

За правилами пункту 52-5 підрозділу 10 Розділу XX ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу в період з 1 березня по 31 березня 2020 року.

Отже розрахунок податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік є таким:

0,7 (ставка, установлена Рішенням №991) х 6000,00 грн (мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2021) х 87,5 (площа нерухомого майна) = 3675 грн., отже податкове зобов`язання за 2021 рік становить 3675 грн.

Тому суд дійшов висновку про правомірність та правильність визначення податкових зобов`язань за 2021 рік згідно оскаржуваного ППР №06-1705.

Позивач вказує, що в додатку до Типового рішення про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 №483 (далі Постанова №483), зазначено «відсотків розміру мінімальної заробітної плати» - проте без конкретизації розміру мінімальної заробітної плати та без будь-яких інших норм щодо ставки податку, яку саме органи місцевого самоврядування повинні встановлювати в своїх рішеннях з даного податку; позивач зазначає, що Рішення №837 не містить вказівки на термін його дії.

Такі доводи позивача відхиляються судом, оскільки Рішення органу місцевого самоврядування «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2021 рік» №991 прийняте 19.06.2020 із визначення ставок податку на 2021 рік, тобто при прийнятті рішення не визначається розмір мінімальної заробітної плати на наступний рік; розмір мінімальної заробітної плати визначається лише законом Про державний бюджет України на відповідний рік.

При прийнятті рішення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на відповідний рік, при визначенні розміру податкових зобов`язань застосовується розмір мінімальної заробітної плати, який установлений на такий рік, тобто, якщо рішення про встановлення ставок стосується 2021 року, то застосуванню при визначенні розміру податку застосовується мінімальна заробітна плата, установлена станом на 01.01.2021.

Рішення №991, як нормативно-правовий акт органу місцевого самоврядування, є чинним для застосування та визначення сум податкових зобов`язань з податку на 2021 рік, не скасоване у судовому подяку, тому підлягає застосуванню при визначенні розміру податку за 2021 рік.

Позивач також зазначає, що 24.06.2021 Дубровицькою міською радою прийняте рішення №314 про встановлення ставок податку; відповідно до підпункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України, якщо в рішенні органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також податкових пільг з їх сплати не визначено термін його дії, таке рішення є чинним до прийняття нового рішення; тому Рішення №991 втратило чинність.

Суд відхиляє такі доводи позивача та зазначає, що відповідно до підпункту 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України, якщо в рішенні органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також податкових пільг з їх сплати не визначено термін його дії, таке рішення є чинним до прийняття нового рішення.

Дана норма стосується випадків коли: рішення органу місцевого самоврядування про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняте для визначення ставок на 2021 рік, але протягом звітного податкового року ставки змінюються саме для 2021 року; коли рішення органу місцевого самоврядування про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийняте для визначення ставок на 2021 рік, проте у 2021 році не приймалося рішення про визначення ставок на 2022 рік, то застосовується рішення про визначення ставок на 2021 рік.

У даному випадку Рішенням №991 встановлені ставки податку на 2021 рік, а Рішенням №314 від 24.06.2021 встановлені ставки податку на 2022 рік; тобто Рішення №314 не стосується звітного податкового періоду 2021 року взагалі.

За приписами підпункту 4.1.9. пункту 4.1 статті 4 ПК України, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року;

Податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності, який треба розуміти так, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року (підпункт 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України).

Закон, який вносить зміни до норми податкового законодавства, при недотриманні приписів пункту 4.1.9 ПК України, є чинним, оскільки не суперечить Конституції, як і іншим нормативно-правовим актам, аналогічно щодо місцевих податків і зборів, право на встановлення яких законодавчо передано органам місцевого самоврядування. Норма підпункту 4.1.9 ПК України встановлює обмеження, не передбачаючи жодних наслідків (зокрема санкцій) у разі його порушення.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (995_004). Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (стаття 41 Конституції України).

Пунктом 21 рішення ЄСПЛ у справі Федоренко проти України від 30 червня 2006 року зазначено, що, відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі Конвенції, право власності може виступати у формі не тільки майна, а й "виправданих очікувань" від ефективного використання права власності. У рішенні ЄСПЛ у справі Стретч проти Об`єднаного Королівства від 24 червня 2003 року майном, у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції (встановлює право особи на мирне володіння своїм майном), вважається, зокрема, "законне і обґрунтоване очікування набути майно або майнове право".

Наявність згаданої вище норми ПК України породжує у платників податків обґрунтовані "законні очікування" щодо майна (податку), який підлягає (або не підлягає) сплаті в наступному податковому періоді, за умови збереження або відчуження власного майна. Виходячи з цього, хоча й платник податків не має права на позов про скасування законодавчих змін, однак може скористатись можливістю захистити на його думку порушене право та інтереси з огляду на доведеність чи реальність такого порушення в іншій спосіб, зокрема, пред`явленням позову про відшкодування шкоди.

Позивач не скористався правом звернення до суду з позовом про оскарження рішення органу місцевого самоврядування №991, яким керувався контролюючий орган, приймаючи оскаржуване ППР №0-1705 (доказів оскарження не надано).

Положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 №2628-VIII не були в установленому законом порядку визнані не конституційними.

Суд зазначає, що встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції саме органів місцевого самоврядування, податковий же орган наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, в тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування та обов`язковими.

Аналогічну правову позицію висловила, зокрема, Палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №825/1496/17 (постанова від 15.05.2019) та справі №460/2764/18 (постанова від 22.12.2020).

Згідно пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень - обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. У випадку розгляду справи присяжними у своєму зверненні до присяжних суддя повинен чітко пояснити факти та питання, які присяжні повинні вирішити.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Установлених судом обставин та обсягу наявних у матеріалах справи доказів у повній мірі достатньо для висновку про правомірність оскаржуваного ППР №0-1705.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем доведено правомірність оскаржуваного рішення ППР №0-1705 в порядку статті 77 КАС України, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя Д.Є. Махаринець