Справа № 420/7293/23
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/7293/23
Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2023р. про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2023р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ГУ ПФУ в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2023р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні з 1.09.2022 в повному обсязі доплати до пенсії згідно Постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 1.09.2022р. щомісячну доплату у розмірі 2 000грн. відповідно до Постанови КМУ від 14.07.2021р. №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», в повному обсязі, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто з бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073,6грн.

25.09.2023р. ОСОБА_1 звернувся і заявою в суд в порядку ст.382 КАС України, в якій просив встановити судовий контроль за виконанням вищевказаного судового рішення, а саме зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 зазначив, що до цього часу пенсійним органом в повному обсязі судове рішення не виконано, так як доплата 2 000грн. з боку ГУ ПФУ в Одеській області тільки нарахована, втім до виплати не представлена.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2023р. у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду заяви до суду першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, оскільки, по-перше, на виконання судового рішення пенсійним управлінням здійснено нарахування доплати в сумі 2 000грн. до пенсії позивача, проте, зазначена сума не виплачується внаслідок застосування управлінням ПФУ обмеження максимального розміру пенсії, що не було предметом спору по даній справі (№420/7293/23) та при цьому судом вказано на те, що вбачається наявність нового окремого спору щодо обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром. А, по-друге, позивачем не було наведено відповідних аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і не надано останнім доказів в підтвердження наміру пенсійного органу ухилятися від виконання судового рішення.

Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, виходячи з наступного.

Так, перевіряючи обґрунтованість вказаної заяви та наявність підстав для застосування судового контролю за виконанням судового рішення, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями ч.3 вказаної статті встановлено, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, згідно ч.1 ст.1 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.75 ЗУ "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

В свою чергу, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020р. (справа №800/320/17) викладено висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.

При цьому, з аналізу вищевикладених приписів ст.382 КАС України вбачається, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Тому, колегія суддів вважає, що суд який ухвалив судове рішення має право на встановлення судового контролю в залежності від обставин кожної конкретної справи, а не визначений за ним безумовний обов`язок встановлювати судовий контроль за зверненням зацікавленої особи.

У відповідності до ч.1 ст.2 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою КМУ від 22 серпня 2018р. за №649.

Так, приписами абз.3 ч.2 Порядку №649 визначено, що термін «рішення» вживається у такому значенні - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.

Аналізуючи вказане та беручи до уваги матеріали справи, судова колегія зазначає, що нарахування невиплаченої пенсії боржником виконано, проте, за чинним законодавством її виплата пенсіонерові може бути здійснена за наявності відповідного фінансування, що забезпечується центральним органом виконавчої влади - Пенсійним фондом України.

Відповідно до пп.4 п.4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014р. за №280 (в редакції Постанови КМУ №1279), Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України.

Отже, виплати пенсій здійснюються пенсійними управліннями виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління Пенсійного фонду не має.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що невиконання судового рішення пенсійними органами в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Окрім того, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, що на виконання вищевказаного судового рішення пенсійним управлінням здійснено нарахування доплати в сумі 2 000грн. до пенсії позивача, проте, зазначена сума не виплачується внаслідок застосування управлінням ПФУ обмеження максимального розміру пенсії, що не в даному випадку не було предметом спору у даній справі (№420/7293/23).

На підставі вказаного, судова колегія вважає, що із даних обставин справи вбачається наявність нового окремого спору щодо обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром. Відтак, порушені у заяві питання не можуть бути вирішені із застосуванням судового контролю за виконанням судового рішення по справі, в ході якої вирішено інший (відмінний) спір.

Враховуючи вищевказане, судова колегія погоджується із судом першої інстанції, що оскільки позивачем не наведено відповідних аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і не надано останнім доказів в підтвердження наміру пенсійного органу ухилятися від виконання судового рішення, а також враховуючи видання Одеським окружним адміністративним судом виконавчого листа по даній справі за №420/7293/23, то в даному випадку відсутні підстави для задоволення вимог щодо встановлення судового контролю.

При цьому, судова колегія зазначає, що аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2018р. по справі за №235/7638/16-а.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду прийнята з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246, 311, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2023р. про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення по справі за №420/7293/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М.Градовський

Судді: І.О. Турецька

Л.П. Шеметенко