Справа № 300/5317/23
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" грудня 2023 р. справа № 300/5317/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Мищишин Іванна Ярославівна звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про
зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до пільгового стажу періоди роботи з 10.09.2010 по 10.11.2010, та з 03.03.2011 по 20.04.2020 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 ;
зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 1058-IV.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з оскаржуваним рішенням позивач не погоджується, вважає неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, які полягають у відмові зарахувати позивачу до пільгового стажу періоди роботи з 10.09.2010 по 10.11.2010, та з 03.03.2011 по 20.04.2020 відповідно до записів трудової книжки та уточнюючих довідок, та призначити позивачу пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV. Зазначено, що обставини, які настали не з вини особи не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист. Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі "Великода проти України", де суд зазначає, що між вимогами загального інтересу суспільства і вимогами щодо захисту основоположних свобод, повинен бути справедливий баланс. Тобто, держава повинна дотримуватись справедливості та принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Іншими словами, має зберігатися "справедливий баланс" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар кореспондується з тим, що процес АТО та відсутність первинних документів у громадян України не з їх волі не позбавляє їх права на одержання пільгової пенсії, передбаченої Законом. Право на призначення і отримання пенсії, як таке, стало залежним від надання додаткових документів, передбачених підзаконними нормативними актами, які надати неможливо не лише такими громадянами України, а і відповідальним працівникам органами Пенсійного фонду України через об`єктивну причину. Нездатність органів Пенсійного фонду України забезпечити громадян України можливістю зібрання всіх необхідних документів для призначення пенсії на пільгових умовах, на яку громадяни України мають право за законом в розумні терміни, держава в особі Пенсійного фонду України поклала на громадян України надмірний та неспіврозмірний тягар щодо зібрання тих документів, які сама зібрати через проведення АТО не може, порушивши таким чином свої зобов`язання перед цими громадянами України щодо забезпечення їх права на соціальний захист, гарантованого громадянам України
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачі скористалися правом на подання відзиву на позовну заяву.
31.08.2023 до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Івано-Франківській області (а.с.45-47). Згідно відзиву відповідач щодо задоволення позовної заяви заперечив. Аргументував, що до загального страхового стажу позивача не зараховано спірні періоди роботи на території РФ згідно записів в трудовій книжці та згідно довідок від 10.05.2021 №№237, 238, 239, 240, 241, 242, 243, 244, 245, 246 та 247, виданих ТзОВ "РусІнтеграл-Піонер", у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 РФ участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Водночас зазначено, що набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року" від 29.11.2022 № 1328. Аргументовано, що при призначенні пенсій громадянам, які проживали/працювали на території РФ призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. Разом з тим, звертає увагу суду на те, що з 13 квітня 2014 року на підставі рішення Ради нацбезпеки та оборони України розпочалася антитерористична операція (АТО) із залученням Збройних Сил України, у зв`язку з прямою військової агресії з боку РФ, яка на даний момент переросла в широкомасштабну війну. Позивач свідомо тривало до квітня 2020 року працював в країні-агресорі, відповідно можливо відраховувались кошти в бюджет ворожої країни на підтримку її збройних сил, і за даних обставин позивач бажає отримати пенсію вже від України, що є об`єктивно недопустимим. На підставі вищевикладеного, представник відповідача вважає позов безпідставним, необґрунтованим та просить відмовити в задоволенні вимог позивача.
30.08.2023 до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Тернопільській області (а.с.52-54). Відповідно до відзиву ГУ ПФУ в Тернопільській області заперечило щодо заявлених позовних вимог, вказавши на відсутність підстав для призначення пенсії позивачу по інвалідності, з підстав недостатності документально підтвердженого загального стажу роботи позивача. Заперечення обґрунтовано тим, що до страхового стажу не зараховано спірні періоди роботи, оскільки за доданими документами до страхового стажу позивача не можуть бути враховані періоди роботи в РФ з 10.09.2010 по 10.11.2010 та з 03.03.2011 по 20.04.2020 згідно записів в трудовій книжці та згідно довідок від 10.05.2021 №№237, 238, 239, 240, 241, 242, 243, 244, 245, 246 та 247, виданих ТзОВ "РусІнтеграл-Піонер", оскільки звертає увагу суду на те, що 11.06.2022 РФ вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. 29 листопада 2022 року Україна вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення" від 29.11.2022 № 1328). Таким чином, пенсії громадянам, які працювали на території РФ призначаються на умовах, визначених Законом № 1058-IV, при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991. На підставі вищевикладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні вимог позивача.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно довідки МСЕК, серії 12 ААГ № 201751 від 28.06.2023 визнаний особою з інвалідністю IIІ групи з 22.06.2023 на строк до 01.07.2024, причина інвалідності: загальне захворювання (а.с.13).
12.07.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою щодо призначення пенсії по інвалідності на підставі статті 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.
Заява позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області була скерована в Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області по принципу екстериторіальності для опрацювання.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.07.2023 № 82 відмовлено позивачу у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, встановленого статтею 32 Закону № 1058-IV, відповідно до якої, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп: від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років. В результаті розгляду документів, доданих до заяви встановлено, що за доданими документами до страхового стажу не враховано періоди роботи в РФ з 10.09.2010 по 10.11.2010 та з 03.03.2011 по 20.04.2020 згідно записів в трудовій книжці та згідно довідок від 10.05.2021 №№237, 238, 239, 240, 241, 242, 243, 244, 245, 246 та 247, виданих ТзОВ "РусІнтеграл-Піонер", оскільки з 01 січня 2023 року РФ припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Пенсії громадянам, які працювали на території РФ призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. Вказаним рішенням встановлено, що вік заявника 32 роки 05 місяців., страховий стаж обчислений згідно даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування складає 01 рік 05 місяців 00 днів. Працює. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує (а.с.33).

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , довідок про заробітну плату, що враховується при нарахуванні розміру пенсії від 10.05.2021 №№237, 238, 239, 240, 241, 242, 243, 244, 245, 246 та 247, виданих ТзОВ "РусІнтеграл-Піонер", трудових договорів від 21.07.2013 та 03.03.2011 № 75, уточнюючої довідки від 28.12.2013 № 400-ФЗ у спірні періоди з 10.09.2010 по 10.11.2010 та з 03.03.2011 по 20.04.2020 позивач працював на території в РФ (а.с.11, 12, 14-24, 25-31), зокрема:

10.09.2010 позивач прийнятий помічником бурильщика п`ятого розряду в бригаду буріння вахтовим методом (наказ від 10.09.2010 №574-к ). 10.11.2010 трудовий договір припинений, у зв`язку із закінченням строку дії (наказ від 10.11.2010 № 669-к.);

03.03.2011 позивач прийнятий помічником бурильщика п`ятого розряду (наказ №75-к від 03.03.2011); 19.01.2012 переведений інженером по бурінню вахтовим методом (наказ №10-к від 19.01.2011); 12.05.2016 переведений на посаду майстра бурової (наказ №199-к від 16.05.2016); 20.04.2020 трудовий договір припинений у зв`язку із закінченням строку дії патента (наказ №72-К від 20.04.2020).

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Статтею 24 Закону № 1058-IV визначено періоди, з яких складається страховий стаж.

Згідно частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Частиною 3 статті 44 Закону № 1058-IV визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведеної норми вказаного Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

13 березня 1992 України стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (надалі також - Угода від 13.03.1992).

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV, який набрав чинності 01.01.2004, визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 41 Закону № 1058-IV врегульовано виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, відповідно до пункту 2 якої до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в РФ.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

З огляду на викладене, цією Угодою від 13.03.1992 визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Слід зазначити, що те, що за іноземних осіб, які працювали на території РФ, страхові внески за них роботодавцями не вносились в силу вимог чинного на відповідній території законодавства чи з інших підстав, не може бути підставою для незарахування вказаних періодів роботи до загального трудового стажу особи. Також, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене підприємствами.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.03.2018 в справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Отже, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періодів роботи до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо аргументів відповідача про те, що до загального страхового стажу позивача не зараховано спірні періоди роботи на території РФ у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 РФ участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та те, що набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року" від 29.11.2022 № 1328, суд звертає увагу, що згідно статтей 9, 58 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відтак, враховуючи вимоги статтей 9, 58 Конституції України, тільки з дати припинення в участі в Угоді від 13.03.1992 ця Угода не враховується, при цьому нормативно-правові акти про вихід з вказаної Угоди не мають зворотної дії в часі, тому не можуть поширюватися на стаж, набутий в період її чинності.

Щодо доводів відповідача про те, що з 13 квітня 2014 року на підставі рішення Ради нацбезпеки та оборони України розпочалася антитерористична операція із залученням Збройних Сил України, у зв`язку з прямою військовою агресією з боку РФ, яка переросла в широкомасштабну війну, суд зазначає, що тільки 29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову про вихід з Угоди від 13.03.1992.

В рішенні по справі "Щокін проти України" Суд вказав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем для обчислення пенсії не враховано в загальний страховий стаж роботи позивача періоди: з 10.09.2010 по 10.11.2010 та з 03.03.2011 по 20.04.2020.

Суд встановив, що вказані періоди роботи позивача на території в РФ з 10.09.2010 по 10.11.2010 та з 03.03.2011 по 20.04.2020 підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_1 , довідками про заробітну плату, що враховується при нарахуванні розміру пенсії від 10.05.2021 №№237, 238, 239, 240, 241, 242, 243, 244, 245, 246 та 247, виданими ТзОВ "РусІнтеграл-Піонер", трудовими договорами від 21.07.2013 та 03.03.2011 № 75, уточнюючими довідками від 28.12.2013 № 400-ФЗ (а.с.11, 12, 14-24, 25-31).

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці позивача, відповідачем суду не надано. При цьому, відповідачем не заперечується їх достовірність.

Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ про трудову діяльність і соціальний захист громадян, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року (припинення дії від 04.07.2023), трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано частиною 1, 10, 12 статті 20, частиною 16 статті 106 Закону №1058-IV.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві РФ. Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду РФ виник з 01 січня 2012 року.

Довідками про заробітну плату, що враховується при нарахуванні розміру пенсії від 10.05.2021 №№239, 240, 241, 242, 243, 244, 245, 246 та 247, виданими позивачу, підтверджується сплата страхових внесків в пенсійний фонд РФ з 01 січня 2012 року.

Враховуючи вищевикладене, періоди роботи позивача на території РФ з 10.09.2010 по 10.11.2010 та з 03.03.2011 по 20.04.2020 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 підлягають врахуванню до страхового стажу позивача.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Частиною 1 статті 30 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

У відповідності до частини 1 статті 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років.

Як встановлено, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно довідки МСЕК, серії 12 ААГ № 201751 від 28.06.2023 визнаний особою з інвалідністю IIІ групи з 22.06.2023 (а.с.13).

При цьому, оскаржуваним рішенням відповідача встановлено, що вік позивача на дату звернення становить 32 роки 05 місяців., страховий стаж обчислений згідно даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування складає 01 рік 05 місяців 00 днів (а.с.33).

З врахуванням спірних періодів роботи позивач має право на призначення з 22.06.2023 пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Щодо вимог про визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо прийняття рішення та скасування рішення від 19.07.2023 № 82, відповідно до якого не зараховано позивачу до пільгового стажу (Список № 2) періоди роботи з 10.09.2010 по 10.11.2010, та з 03.03.2011 по 20.04.2020 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до пільгового стажу періоди роботи з 10.09.2010 по 10.11.2010, та з 03.03.2011 по 20.04.2020, суд зазначає, що оскаржуваним рішенням відповідач відмовив позивачу у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу та не вирішував питання зарахування спірних періодів до пільгового стажу, при цьому, умови призначення пенсії по інвалідності не передбачають врахування пільгового стажу (стаття 30 Закону № 1058-IV), тому відсутні підстави для задоволення вказаних позовних вимог, як безпідставних та передчасних.

Таким чином, суд дійшов до висновку, позовні вимоги є обґрунтованими в частині та такими, що підлягають до часткового задоволення. Надаючи оцінку факту порушеного права позивача, враховуючи відсутність будь-яких ефективних засобів правового захисту порушеного права позивача, окрім судового, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту у цій справі слід: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії по інвалідності від 19.07.2023 № 82; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до загального страхового стажу періоди роботи з 10.09.2010 по 10.11.2010, та з 03.03.2011 по 20.04.2020 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 1058-IV з 22.06.2023. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001) про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності від 19.07.2023 № 82.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 10.09.2010 по 10.11.2010, та з 03.03.2011 по 20.04.2020 відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С.Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 1058-IV з 22.06.2023.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.