Справа № 420/8372/22
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8372/22
УХВАЛА
12 грудня 2023 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Рижук В.І., представника позивача адвоката Фальковського А.О., відповідач та третя особа не з`явилися, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про відстрочення виконання судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, третя особа Державна казначейська служба України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, третя особа Державна казначейська служба України, в якому просив:
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 20.05.2022 по дату ухвалення судового рішення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, за участю третьої особи Державної казначейської служби України задоволено частково.

Вказаним рішенням визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, що полягає у невиданні наказів про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. за кожен місяць служби.

Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області видати накази про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. за кожен місяць служби та направити такі накази Голові Служби судової охорони.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. за кожен місяць служби.

Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30000 грн. за кожен місяць його служби.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2023 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року залишено без змін.

26.10.2023 року від представника Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області надійшла заява про відстрочення виконання рішення суду від 30.09.2022 року в частині видання наказів про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. за кожен місяць служби та направлення таких наказів Голові Служби судової охорони, а також нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. за кожен місяць його служби до надходження відповідних асигнувань від головного розпорядника бюджетних коштів Державної судової адміністрації України та наявності у затвердженому кошторисі територіального управління Служби судової охорони у Одеській області за фондом оплаті праці співробітників відповідних коштів на її виплату.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначив таке.

У затвердженому Державною судовою адміністрацією України кошторисі Служби судової охорони на 2022 та 2023 роки та відповідному кошторисі територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою № 168 не передбачались та не затверджувались, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс територіального управління не дозволяє здійснити таку виплату.

Тобто, лише маючи затверджений кошторис територіального управління на 2022 рік щодо грошового забезпечення співробітників територіального управління, керівник територіального управління не має права видавати накази щодо витрачання затвердженого та не збільшеного, у встановленому законодавством порядку, кошторису, без його відповідного збільшення центральним органом управління Служби, який ці кошти мав отримати від ДСА України.

Заявник вказав, що керівництвом Служби ведеться відповідна робота щодо отримання з Державного бюджету додаткових асигнувань для виплати співробітникам додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168.

Зокрема, відомо, що з метою вирішення питання щодо виділення додаткових асигнувань, Служба неодноразово зверталася до Прем`єр-міністра України, Міністерства фінансів України, секретаря Ради національної безпеки і оборони України, Голови Верховного суду, голів комітетів Верховної Ради України, Уповноваженого верховної Ради України з прав людини, Головнокомандувача Збройних сил України, Вищої ради правосуддя та Державної судової адміністрації України.

Так, у період з 28 лютого по теперішній час Службою направлено до головного розпорядника коштів Державної судової адміністрації України листи з відповідними розрахунками потреби в коштах на виплату додаткової винагороди співробітникам Служби у розрізі територіальних управлінь та з поіменними списками.

Підготовлено та надіслано листи про сприяння у вирішенні питання щодо виділення коштів на виплату додаткової винагороди Прем`єр-міністру України, Міністерству фінансів України, Верховному суду, головам комітетів Верховної ради України з питань правової політики та з питань бюджету, Вищій раді правосуддя, Раді національної безпеки і оборони України, Головнокомандувачу Збройних Сил України.

Неодноразово проводились робочі зустрічі з керівництвом Офісу Президента України, керівництвом Кабінету Міністрів та Міністерства фінансів, Головою Верховного суду, керівництвом Вищої ради правосуддя, Головою державної судової адміністрації України, керівниками комітетів Верховної Ради України з питань правової політики та бюджету, а також з народними депутатами України.

У правовідносинах щодо виділення коштів для виплати одноразової грошової винагороди по Постанові № 168 існують наступні необхідні етапи, які повинні бути здійснені для вирішення цього питання, а саме:

1. Міністерству фінансів України необхідно опрацювати питання щодо збільшення видатків Державній судовій адміністрації України, як головному розпоряднику коштів державного бюджету для забезпечення реалізації Постанови № 168 в частині виплати додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони.

2. Державній судовій адміністрації України як головному розпоряднику коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності Служби судової охорони необхідно розподілити та довести до Служби судової охорони у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань, а також затвердити кошторис Служби, як розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня в частині його збільшення.

3. Центральному органу управління Служби після надходження від Державної судової адміністрації України додаткових асигнувань прийняти в установленому порядку рішення про розподіл бюджетних коштів, розпорядником яких є Служба, між територіальними управліннями Служби, як розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, щодо збільшення кошторису територіальних управлінь на оплату грошового забезпечення співробітників з урахуванням коштів, які надійшли для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови № 168.

Заявник вказав, що лише після виконання попередніх трьох етапів територіальне управління служби судової охорони у Одеській області, не порушуючи бюджетне законодавство, зможе видати відповідні накази територіального управління про виплату такої додаткової винагороди та відповідно перерахувати її співробітникам відповідного територіального управління та в свою чергу надасть можливість виконати вимоги рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 у справі №420/8372/22.

Розгляд заяви Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про відстрочення виконання рішення призначено на 12.12.2023 року на 12.00 год.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні просив відмовити у відстроченні виконання рішення.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явився, про розгляд заяви повідомлені належним чином.

Розглянувши заяву Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про відстрочення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 року у справі № 420/8372/22, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно ч.3 ст.378 КАС України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч.4 ст.378 КАС України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ч.5 ст.378 КАС України відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Суд зазначає, що при розгляді заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків розтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав має бути доведена боржником.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення застосовується з метою зменшення надмірного тягаря на боржника, якщо такий тягар може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення стане взагалі неможливим.

У постанові від 06.12.2019 року у справі №2а/0570/6531/2011 Верховний Суд дійшов висновку, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення. (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 30.01.2020 у справі №819/150/17).

У Рішенні від 27.11.2008 у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення 27.11.2008 у справі №1-37/2008).

Таким чином, законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява №67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Суд вважає, що при розгляді заяв або клопотань щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

При цьому, заявником не надано до суду безумовних доказів на підтвердження обставин що заважають вчасно виконати рішення суду.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, має з урахуванням поточних умов вишукувати заходів для найскорішого поновлення прав позивача, а відстрочення виконання даного рішення суду призведе до необґрунтованого та невизначеного у часі продовження порушення законних прав та інтересів позивача.

Суд зауважує, що рішення в даній справі ухвалене 30.09.2022 року, а отже на сьогодні з дня його ухвалення минуло більше одного року.

Тому відстрочення виконання рішення від 30.09.2022 року суперечитиме приписам ч.5 ст.378 КАС України, згідно якої відстрочення виконання рішення суду не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виконати рішення суду та нарахувати виплату позивачу додаткової винагороди, щомісячно, яка передбачена постановою Кабінетом Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про відстрочення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 року у справі № 420/8372/22 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 293, 378 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про відстрочення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 року у справі № 420/8372/22 до надходження відповідних асигнувань від головного розпорядника бюджетних коштів Державної судової адміністрації України та наявності у затвердженому кошторисі Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області за фондом оплати праці співробітників відповідних коштів на їх виплату відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня складення повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15 грудня 2023 року.

Суддя В.В. Андрухів