Справа № 160/26959/23
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
17.10.2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кадук Вікторія Вікторівна звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.06.1991 року по 10.08.1991 року, з 01.06.1992 року по 08.08.1992 року, з 06.06.1993 року по 20.08.1993 року, з 01.07.1994 року по 07.08.1994 року, з 01.07.1996 року по 16.12.1996 року, зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 відповідно до п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року періоди роботи: з 06.11.2006 по 17.05.2023 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 297 від 06.06.2023 року про призначення пенсії за віком за Списком №1 відповідно до п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.
В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на протиправність оскаржуваного рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного віку, оскільки вважає, що при вирішенні вказаного питання останній протиправно керувався положеннями Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та не взяв до уваги рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року, відповідно до яких у позивача виникає право на призначення пенсії на пільгових у мовах в 45 років, а не в 50 років. Також не погоджується із незарахуванням відповідача до страхового та пільгового стажу певних періодів роботи та навчання. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з 02.11.2023 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області письмовий відзив на позов на адресу суду не надходив.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 06.06.2023 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою №297 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Списку № 1 відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-ІV.
Заява про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності потрапила на відпрацювання до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 22 від 14.06.2023 року відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії за віком за Списком № 1, у зв`язку з відсутністю пільгового стажу та недосягненням особою віку передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вік заявниці 45 років 6 місяців 5 днів. Страховий стаж особи - 21 рік 0 місяців 7 днів, з них на роботах із шкідливими і важкими умовами праці списком №1 виробництв, робіт професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України - 0 років 0 місяці 0 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами у трудовій в книжці НОМЕР_1 , оскільки прізвище зазначене на титульній сторінці трудової книжки « ОСОБА_3 » (російською мовою) не відповідає прізвищу заявниці зазначеному у паспорті « ОСОБА_3 » (російською мовою) та наявне виправлення у даті народження. До пільгового стажу роботи не зараховані періоди роботи згідно пільгової довідки №224 від 17.05.2023 року, оскільки у довідці не зазначено в якому цеху працювала заявниця. Отже, за наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до п. 1 ч.2 ст.114 Закону України №1058 відсутнє.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивачка звернулася до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періоду роботи позивача з 06.11.2006 року по 17.05.2023 року згідно довідки № 224 від 17.05.2023 року, суд зазначає наступне.

В рішенні Головного управління ПФУ в Сумській області № 22 від 14.06.2023 року зазначено, що до пільгового стажу роботи позивачки не зараховані періоди роботи згідно пільгової довідки №224 від 17.05.2023 року, оскільки у довідці не зазначено в якому цеху працювала заявниця.

Згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону №1788-XII та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Водночас, пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з копії трудової книжки позивачки НОМЕР_1 від 01.06.1991, записами №19-25 підтверджується, що позивач працювала з 06.11.2006 року по теперішній час машиністом конвеєра в Відкритому акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», яке перейменоване в Публічне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», а в подальшому в Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат».

Трудова книжка НОМЕР_1 від 01.06.1991 року також містять записи про те, що:

- запис 21 - за результатами атестації планової атестації робочих місць по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1 згідно наказу №1003 від 30.06.2010 року;

- запис 23 - за результатами атестації планової атестації робочих місць по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1 згідно наказу №622 від 30.06.2015 року;

- запис 25 - за результатами атестації планової атестації робочих місць по даній професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1 згідно наказу №557 від 22.06.2020 року.

Суд зазначає, що порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Також слід наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Також, як вже зазначалося, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.

Таким чином, суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Також суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином, судом встановлено, що в трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином. Трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу позивача у спірний період, ці записи є належними та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Суд, оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу в підтвердження його страхового стажу, враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства.

Слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставин, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірних періодів роботи позивача.

Таким чином, записи трудової книжки НОМЕР_1 від 01.06.1991 року оформлені належним чином згідно вимог п. 2.2, 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та вони містять відомості про роботу позивача з 06.11.2006 року і по теперішній час машиністом конвеєра технологічної служби дробильної фабрики в ПрАТ «ЦГЗК», що визначає її право на пільгову пенсію на пільгових умовах за Списком №1.

На підтвердження пільгового стажу за Списком №1 позивачем також було надано довідку № 224 від 17.05.2023 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видану Приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», а також витяги з наказів про атестацію робочих місць за умовами праці, якими підтверджено право на пільгове забезпечення за Списком № 1: витяг з наказу про атестацію №553 від 25.03.2005 року, витяг з наказу про атестацію №1003 від 30.06.2010 року, витяг з наказу про атестацію №622 від 30.06.2015 року, витяг з наказу про атестацію №557 від 22.06.2020 року.

Довідкою № 224 від 17.05.2023 року підтверджується, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день у ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»:

у виробництві: Підготовка руд, збагачення, окускування (агломерація, брикетування, огрудкування), випалювання руд і нерудних копалин, що передбачено Списком № 1, розділ II п.2а-3а, затвердженого постановою КМУ №36 від 16.01.2003 року, з 06.11.2006 року по 01.04.2008 року - машиністом конвеєра технологічної служби дробильної фабрики;

з 02.04.2008 року по 02.08.2016 року - машиністом конвеєра 4 розряду технологічної служби дробильної фабрики;

у виробництві: Підготовка руд, збагачення, окускування (агломерація, брикетування.огрудкування), випалювання руд і нерудних копалин, що передбачено Списком № 1, розділ II, затвердженого постановою КМУ №461 від 24.06.2016 року, з 03.08.2016 року по теперішній час - машиністом конвеєра 4 розряду технологічної служби дробильної фабрики.

Повний робочий день була зайнята в технологічному процесі дроблення руди чорних металів, що містить у пилу 2 відсотки і більше кристалічного (вільного) двоокису кремнію.

За даними обліку робочого часу пільговий стаж за Списком № 1 складає: за 2006 рік - 1 місяць, 25 днів, за 2007 рік - 12 місяців, за 2008 рік - 12 місяців, за 2009 рік - 12 місяців, за 2010 рік -11 місяців, 25 днів, за 2011 рік - 12 місяців, за 2012 рік - 12 місяців, за 2013 рік -11 місяців, 29 днів, за 2014 рік - 11 місяців, за 2015 рік - 11 місяців, 24 днів, за 2016 рік - 11 місяців, 17 днів, за 2017 рік - 11 місяців, 29 днів, за 2018 рік - 11 місяців 27 днів, за 2019рік -11 місяців 23 днів, за 2020рік -11 місяців, 28 днів, за 2021 рік -11 місяців, 28 днів, за 2022рік -11 місяців, 27 днів, за 2023 рік - 05 місяців.

Підстава: Особова картка, особові рахунки, наказ № 553 від 25.03.2005 року, наказ № 1003 від 30.06.2010 року, наказ № 622 від 30.06.2015 року, наказ № 557 від 22.06.2020 року технологічний процес роботи цеху, довідка цеху.

Таким чином довідкою № 224 від 17.05.2023 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній підтверджено, що позивач з 06.11.2006 року по 31.05.2023 року працювала повний робочий день у шкідливих умовах за Списком №1.

Твердження відповідача про те, що до пільгового стажу роботи за Списком № 1 не можливо врахувати період роботи позивача з 06.11.2006 року по 31.05.2023 року, оскільки в пільговій довідці не зазначено в якому цеху працювала позивач є безпідставними. У трудовій книжці та пільговій довідці вказано, що позивач працювала у в технологічній службі дробильної фабрики ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат».

Таким чином період роботи позивача з 06.11.2006 року по 31.05.2023 року в ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»» згідно трудової книжки від 01.06.1991 року, довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 224 від 17.05.2023 року має бути зарахований до пільгового стажу, що дає право на пенсію за Списком № 1.

Щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року з підстав відсутності необхідного віку для призначення пенсії, суд зазначає про таке.

Згідно з пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ (у редакції Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», далі Закон № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До внесення змін Законом № 213-VIII у статтю 13 Закону № 1788-ХІІ було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Тобто Законом №213-VIII віковий ценз для жінок у 45 років було збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року набували право на пенсію по досягненню 50 років. Закон №213-VIII набув чинності з 01.04.2015 року.

У свою чергу Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017 року (далі Закон №2148-VIII), Закон №1058-IV доповнено розділом XIV-І «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Зокрема, пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV (в редакції Закону №2148-VIII) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Разом з цим Законом №2148-VIII, у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону №1058-IV, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017 року.

Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком № 1, почали регламентуватись одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції Закону № 213-VIII та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону № 2148-VIII. Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII".

Конституційний Суд України у вказаному рішенні, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

За змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

Отже, з 23.01.2020 року правила призначення пенсій за Списком №1 регламентуються одночасно пунктом «а» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.

Відносно позивача правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №1, який складає 45 років за пунктом «а» частини першої статті13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 50 років за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.

Як слідує з рішення Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області № 22 від 14.06.2023 року, страховий стаж позивача становить 21 рік 0 місяців 7 днів, пільговий стаж роботи становить 0 років 0 місяців 0 днів.

При цьому, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач покликається, зокрема, на те, що позивач не досягла віку 50 років, що відповідно до вимог статті 114 Закону №1058-IV унеможливлює призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своєму рішенні від 21.04.2021 року у зразковій справі №360/3611/20, яке підтримане постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року, вказав, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

За таких обставин та правового регулювання суд вважає, що відповідач не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права, отже діяв всупереч вимог верховенства права.

Враховуючи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України при вирішенні цієї типової справи вищевикладені висновки Верховного Суду, наведені у рішенні від 21.04.2021 року у зразковій справі №360/3611/20, суд вважає за необхідне зазначити, що у даному випадку за обставин, коли є діючими одночасно дві правових норми, які містять різні правила призначення пенсії за Списком №1 щодо параметру вікового цензу, найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років, відтак до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт «а» частини першої статті13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Також слід зазначити, що пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 року встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року за №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року за № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Відповідачем не заперечується наявність у позивача достатньої кількості пільгового стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, станом на 01.04.2015 року.

Таким чином, суд констатує, що на момент звернення до відповідача із заявою від 06.06.2023 року про призначення пенсії позивачка досягла віку 45 років 6 місяців 5 днів, страховий стаж позивача становить 21 рік 0 місяців 7 днів, пільговий стаж роботи згідно довідки №224 від 17.05.2023 року складає 16 років 3 місяці 23 дні (з необхідних 7 років 6 місяців) та, на переконання суду, є достатнім для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.06.1991 року по 10.08.1991 року, з 01.06.1992 року по 08.08.1992 року, з 06.06.1993 року по 20.08.1993 року, з 01.07.1994 року по 07.08.1994 року, з 01.07.1996 року по 16.12.1996 року суд зазначає наступне.

З рішення Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області № 22 від 14.06.2023 року вбачається, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами у трудовій в книжці НОМЕР_1 , оскільки прізвище зазначене на титульній сторінці трудової книжки « ОСОБА_3 » (російською мовою) не відповідає прізвищу заявниці зазначеному у паспорті « ОСОБА_3 » (російською мовою) та наявне виправлення у даті народження.

Архівною довідкою від 01.06.2023 року № 447, виданою КУ «Трудовий архів Лозуватської сільської ради» підтверджується, що ОСОБА_4 працювала в радгоспі «Гвардієць» посудомийкою, дояркою молочнотоварної ферми. Відпрацьовано у червні 1991 28 днів/196 годин, у липні 1991 - 27 днів/189 годин, у серпні 1991 - 6 днів/12 годин, у червні 1992 - 28 днів/196 годин, у липні 1992 - 13 днів/133 години, у серпні 1992 - 3 дні/21 година, у липні 1994 - 26 днів/182 години, у серпні 1994 - 7 днів/49 годин.

Зазначена довідка містить відомості про реорганізацію Радгоспу «Гвардієць» в Колективне сільськогосподарське підприємство «Гвардієць» згідно розпорядження голови Криворізької районної державної адміністрації від 24.11.1995 року №557.

Документи КСП Гвардієць» передані на зберігання до архівного відділу у зв`язку з ліквідацією підприємства.

Пунктом 23 Порядку № 637 від 12.08.1993 року передбачено, що документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Пунктом 24 Порядку № 637 від 12.08.1993 передбачено, що для підтвердження стажу роботи приймаються лише ті відомості про період роботи, що внесені до довідки на підставі документів, або відповідно до вимог цього Порядку.

Архівною довідкою від 01.06.2023 року №447, виданою КУ «Трудовий архів Лозуватської сільської ради», підписана завідуючою КУ «Трудовий архів Лозуватської сільської ради» Л.Лебединською та засвідчена печаткою Комунальної установи «Трудовий архів Лозуватської сільської ради».

Тобто архівна довідка №447від 01.06.2023 року містить усі відомості зазначені у пунктах 23, 24 Порядку № 637 від 12 серпня 1993 року.

Окрім того, відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.06.1991 року за останнім місцем роботи заявника ПрАТ «ЦГЗК» внесено зміни про її прізвище, ім`я, по батькові і дату народження, засвідчено підписом уповноваженої особи та скріплено печаткою (на виконання приписів зазначених у рішенні № 22 від 14.06.2023 року).

Згідно з п. 2.13 Інструкції зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів(паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

При цьому, записами трудової книжки НОМЕР_1 від 01.06.1991 року підтверджується, що ОСОБА_1 працювала: з 01.06.1991 року по 10.08.1991 року (2 місяці 9 днів) дояркою в Совхозі «Гвардієць»; з 01.06.1992 року по 08.08.1992 року (2 місяці 7 днів) дояркою в Совхозі «Гвардієць»; з 06.06.1993 року по 20.08.1993 року (2 місяці 14 днів) дояркою в Совхозі «Гвардієць»; з 01.07.1994 року по 07.08.1994 року (1 місяць 6 днів) дояркою в Совхозі «Гвардієць», з 01.07.1996 року по 16.12.1996 року (5 місяців 15 днів) швачкою в КП КШФ «Старт».

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Таким чином періоди роботи з 01.06.1991 року по 10.08.1991 року, з 01.06.1992 року по 08.08.1992 року, з 06.06.1993 року по 20.08.1993 року, з 01.07.1994 року по 07.08.1994 року, з 01.07.1996 року по 16.12.1996 року підлягають зарахуванню до загального страхового стажу позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає противоправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області № 22 від 14 червня 2023 року, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком № 1 згідно ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.06.1991 року по 10.08.1991 року, з 01.06.1992 року по 08.08.1992 року, з 06.06.1993 року по 20.08.1993 року, з 01.07.1994 року по 07.08.1994 року згідно довідки від 01.06.2023 року № 447, періоду роботи з 01.07.1996 року по 16.12.1996 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 і до пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи з 06.11.2006 року по 17.05.2023 року згідно довідки № 224 від 17.05.2023 року.

Водночас, з приводу позовних вимог зобов`язального характеру, які заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд зазначає про таке.

Як вже було вказано у цьому рішенні, за результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача від 06.06.2023 року №297 було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Тобто, розгляд заяви позивачки від 06.06.2023 року №297 та прийняття відповідного рішення здійснювалися саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.

Відтак, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.

Отже, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.

З урахуванням наведеного, порушені права та законні інтереси позивачки належить відновити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.06.1991 року по 10.08.1991 року, з 01.06.1992 року по 08.08.1992 року, з 06.06.1993 року по 20.08.1993 року, з 01.07.1994 року по 07.08.1994 року, з 01.07.1996 року по 16.12.1996 року, зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 відповідно до п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року періоди роботи: з 06.11.2006 по 17.05.2023 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №297 від 06.06.2023 року про призначення пенсії за віком за Списком №1 відповідно до п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, з урахуванням рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінуючи всі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв всупереч чинному законодавству України.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача, а тому виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у загальній сумі 1073,60 грн.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 805,20 грн.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 72-77, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Сумській області № 22 від 14 червня 2023 року, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком № 1 згідно ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.06.1991 року по 10.08.1991 року, з 01.06.1992 року по 08.08.1992 року, з 06.06.1993 року по 20.08.1993 року, з 01.07.1994 року по 07.08.1994 року згідно довідки від 01.06.2023 року № 447, періоду роботи з 01.07.1996 року по 16.12.1996 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 і до пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи з 06.11.2006 року по 17.05.2023 року згідно довідки № 224 від 17.05.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Бандери Степана, буд. 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди роботи з 01.06.1991 року по 10.08.1991 року, з 01.06.1992 року по 08.08.1992 року, з 06.06.1993 року по 20.08.1993 року, з 01.07.1994 року по 07.08.1994 року, з 01.07.1996 року по 16.12.1996 року, зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 відповідно до п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року періоди роботи: з 06.11.2006 по 17.05.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Бандери Степана, буд. 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) № 297 від 06.06.2023 року про призначення пенсії за віком за Списком №1 відповідно до п. а ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, з урахуванням рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Бандери Степана, буд. 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 805,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна