Справа № 260/5625/23
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2023 рокум. Ужгород№ 260/5625/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Плеханової З.Б. розглянувши у спрощеному письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ), в якій просить суд: 1) стягнути із НОМЕР_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 08 лютого 2022 по 14 червня 2023 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15 січня 2004 року №44.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 виключено із списків особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) та усіх видів забезпечення з 08 лютого 2022.

Проте, відповідачем не проведено своєчасно розрахунок при звільненні, а саме: не виплачено індексацію грошового забезпечення. Зазначені виплати були проведені на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №260/179/23, разом з тим середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідач не виплатив. З огляду на наведене вважає, що до відповідача належить застосувати відповідальність, передбачену ст. 117 Кодексу законів про працю України.

10 липня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позов та докази, які в нього є в термін протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

31 липня 2023 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву від 22.07.2023, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Свої заперечення мотивує тим, що положення ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки індексація не входить до структури грошового забезпечення військовослужбовців. При вирішення справи просить врахувати правову позицію Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 №761/9584/15-ц. Окрім того, просить суд врахувати, що датою початку виникнення права на нарахування та виплату середнього заробітку може бути дата виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023 №260/179/23 , яка була виконана 14 червня 2023 року.

25 жовтня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) надати довідку про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за два повних місяці, що передували звільненню (грудень 2021, січень 2022), визначеної відповідно до приписів Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали ( можна і на електронну пошту суду).

27 жовтня 2023 року від НОМЕР_1 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) довідку про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 що передували звільненню (грудень 2021, січень 2022).

30 листопада 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) надати суду в термін 5 днів : довідку про всі належні позивачу суми при звільненні ОСОБА_1 із зазначенням також їх видів.

04 грудня 2023 року від НОМЕР_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) надійшла довідка №210 від 01.12.2023 р.

2. Обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 проходив військову службу зокрема у НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) на посаді начальника відділу організації оперативно розшукової діяльності головного оперативно - розшукового відділу.

Наказом командира НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) від 08 лютого 2022 року №57-ос (про особовий склад) ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення підполковника ОСОБА_1 (П-005648) , начальника відділу організації оперативно розшукової діяльності головного оперативно - розшукового відділу, звільненого з військової служби у запас наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 24.12.2021 570-ОС за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка ( який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька ( матері) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вислуга років станом на 08 лютого 2022 року становить: календарна: 17 років 06 місяців 10 днів; пільгова: 00 роки 07 місяців 26 днів; загальна : 18 років 02 місяці 06 днів.

Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 08 лютого 2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звільнення позивача з військової служби, відповідачем не проведено повного розрахунку по грошовому забезпеченню, а саме не виплачено індексації грошового забезпечення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №260/179/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року: визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) у відношенні до ОСОБА_1 щодо не нарахування (нарахування у меншому розмірі) та невиплати індексації грошового забезпечення в належному розмірі за періоди з 18 жовтня 2012 року по 08 лютого 2022 року. Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18 жовтня 2012 року по 28 лютого 2018 року із врахуванням базового місяця січня 2008 року, з урахуванням вже виплачених сум. Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 08 лютого 2022 року, відповідно до вимог пункту 5 абзаців 4, 5, 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, з урахуванням фактично виплачених сум. Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 18 жовтня 2012 року по день її фактичної виплати, відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі №260/179/23 набрало законної сили 25.04.2023.

На виконання зазначеного рішення суду 14 червня 2023 року ОСОБА_1 було виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 444519,85 грн., що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку, наявною в матеріалах справи

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , розмір грошового забезпечення позивача за два останні місяці служби перед звільненням (грудень 2021, січень 2022) для обрахунку середньомісячного грошового забезпечення становив 43144,80 грн. (21572,40 грн. у грудні 2021 року та 21572,40 грн. - у січні 2022 року).

Середній заробіток 21248,82 грн.

Середньоденний заробіток 685,45 грн.

Згідно Довідки НОМЕР_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) надійшла довідка №210 від 01.12.2023 р. зазначено наступне:

У лютому 2022 року було виплачено 148260,04 гривень відповідно до архівної відомості .

У травні 2023 року на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року по справі №260/328/23 було здійснено виплату середнього грошового забезпечення час затримки розрахунку при звільненні (за період 09.02.2022 року по 09.08.2022 року) у розмірі 38922,59 гривень.

У червні 2023 року на виконання рішення суду від 08 лютого 2023 року по справі №260/179/23 було здійснено виплату індексації грошового забезпечення за період з 18 жовтня 2012 року по 28 лютого 2018 року із врахуванням базового місяця січень 2008 року, а також за період з 01 березня 2018 року по 08 лютого 2022 року відповідно до вимог пункту 5 абзаців 4, 5, 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 у сумі 296524,78 гривень. Компенсацію втрат доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 18 жовтня 2012 року по день її фактичної виплати у сумі 189370,120 гривень.

У серпні 2023 року на виконання рішення суду від 31 березня 2023 року по справі №260/1332/23 було здійснено перерахунок та виплату грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки при звільненні, одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 112429,11 грн.

Мотиви та норми права застосовані судом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ч.ч. 1, 5 ст. 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» №661-IV від 03.04.2003 передбачено, що до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України. Комплектування Державної прикордонної служби України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства. Соціальний захист працівників Державної прикордонної служби України забезпечується на загальних підставах відповідно до законодавства про працю, якщо інше не передбачено трудовим договором.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1-2 Закону у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст. 2 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення згідно з положеннями ч. 2 зазначеної статті входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок, об`єкти та підстави проведення індексації грошових доходів населення регламентуються нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі Закон №1282).

При цьому, ст. 2 Закону №1282 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 9 Закону №1282, індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Індексація доходів населення згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» №2017-III від 05.10.2000 відноситься до державних соціальних гарантій та покликана підтримати достатній життєвий рівень громадян та купівельну спроможність їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Норми ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлюють обов`язковість державних соціальних гарантій для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Судом встановлено та визнається відповідачем, що станом на день звільнення позивача сума індексації грошового забезпечення у розмірі 444519,85 грн. йому виплачена не була.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України, визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 (далі Інструкція №558).

П. 2 розділу I Інструкції №558 визначено, що термін грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно п. 3 розділу I Інструкції №558 грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.

Відповідно до п. 4 глави 1 розділу III Інструкції №558, закінченням проходження військової служби вважається день, з якого військовослужбовець виключений наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби зі списків особового складу.

Згідно п. 1 глави 8 розділу V Інструкції №558 у разі звільнення військовослужбовців з військової служби основні та додаткові види грошового забезпечення виплачуються військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади до дня отримання органом Держприкордонслужби повідомлення про звільнення з військової служби, слухачам, курсантам академії з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до дня виключення зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання органом Держприкордонслужби наказу чи письмового повідомлення про звільнення з урахуванням пункту 2 цієї глави.

Відповідно до п. 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

З аналізу викладеного слідує, що індексація грошового забезпечення повинна була бути виплачена відповідачем у день виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Спірні правовідносини виникли з приводу застосування до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) відповідальності, передбаченої нормами ст. 117 Кодексу законів про працю України, за затримку розрахунку при звільненні, що проявилася у несвоєчасній виплаті належних позивачу сум одноразової грошової допомоги.

Ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Положеннями ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовці визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України та іншими нормативно-правовими актами.

Слід зазначити, що ні Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ні Інструкцією №558, ані іншими підзаконними нормативними актами не врегульовані питання порушення роботодавцем строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення. Не врегульовані вказані правовідносини й іншими нормативними актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби.

Водночас, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відтак, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17 (адміністративне провадження №К/9901/23837/18) де колегія суддів Верховного Суду сформулювала висновок про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби, оскільки спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, що, у свою чергу, дасть змогу забезпечити рівність прав та принцип недискримінації у трудових відносинах та від 16 липня 2020 року у справі №400/2884/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексом законів про працю (далі КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Нормами ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідальність роботодавця за час затримки розрахунку при звільненій працівника визначена, зокрема нормами ст. 117 КЗпП України.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому суд відхиляє твердження відповідача, що датою початку виникнення права на нарахування та виплату позивачу середнього заробітку є дата виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.04..2023 №260/179/23 , оскільки таке суперечить суті передбаченого нормами ст. 117 КЗпП України середнього заробітку, як відповідальності роботодавця за несвоєчасний розрахунок зі звільненим працівником.

При вирішенні питання щодо суми середнього заробітку, яка підлягає виплаті відповідачем на користь позивача, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц. Так, у вказаній поставні Велика Палата Верховного Суду вирішила відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Натомість сформовано нову правову позицію, відповідно до якої суд з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, обчислення середньої заробітної плати здійснюється відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100.

Отже, позивачу мало б бути виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 лютого 2022 року по день виплати позивачу індексації 14 червня 2023 року.

Відповідно до наданих відповідачем відомостей розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає 685,45 грн. (21248,82 + 21248,82 / 62).

Зважаючи на те, що кількість днів затримки розрахунку у період з наступного дня після звільнення позивача (09 лютого 2022 року) по день виплати позивачу індексації (14 червня 2023 року), що становить 478 календарних дня, у сумі 327645,10 грн. (685,45 грн*478 ).

З огляду на те що розрахований судом середній заробіток за несвоєчасну виплату позивачу індексації грошового забезпечення є значно менше, ніж сума виплаченої індексації, суд не вбачає підстав для зменшення розміру розрахованого судом середнього заробітку.

Однак, при задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

При розгляді цієї справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 у справі №6-39цс11, у постанові Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999, у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а (К/9901/8793/18) та висновки Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі №6-113цс16 щодо застосування принципу співмірності з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 у справі №662/1626/17, від 17.01.2019 у справі №2-1579/11; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.10.2019 у справі №806/2473/18, від 24.07.2019 у справі №805/3167/18-а, від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, від 31.03.2021 у справі №120/2617/20-а, від 24.06.2021 у справі №480/2577/20.

Суд вважає, що сума належна до виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 лютого 2022 року по день виплати позивачу індексації 14 червня 2023 року у сумі 327645,10 грн. є співмірна сумі, яка не була виплачена при звільненні 444519,85 грн.

Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача вже після його звільнення зі служби суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду 08.11.2018 року у справі № 805/1008/16-а.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячно грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Відповідно до статті 168 пункту 168.5 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Згідно із пунктом 4 Порядку № 44, виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Проте, зазначена виплата (середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні) не передбачена в структурі грошового забезпечення, а є санкцією, мірою відповідальності роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні працівника (військовослужбовця), відтак не є виплатою у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

До того ж обов`язок зазначеної виплати у відповідача виник не у зв`язку з виконанням позивачем обов`язків служби, як це передбачено пунктом 1 Порядку № 44, а також право на виплату таких сум він набув не у зв`язку з виконанням обов`язків під час військової служби (пункт 2 Порядку № 44), а через протиправну бездіяльність відповідача, як це встановлено судом, що пов`язана з невчасною виплатою грошового забезпечення.

Таким чином, вимога позивача про проведення разом із виплатою середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок про звільненні із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку № 44, задоволенню не підлягає.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову у цій частині необхідно відмовити.

З урахуванням викладеного, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКГП НОМЕР_4 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

3.Стягнути із НОМЕР_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 09 лютого 2022 по 14 червня 2023 року у розмірі 327645,10 грн. з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова