Справа № 620/8901/23
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 року м. Чернігів Справа № 620/8901/23

Чернігівський окружний адміністративний суд:

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Лавровської В.І.,

представника позивача Могілевець О.С.,

представника відповідача Лаврушиної К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адмінінстративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій обасті (далі також ГУ ДПС, відповідач 1) та Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі також - ГУ ДФС, відповідач 2) про визнання протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Донецькій області в частині недоплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період служби з 08.11.2019 по 26.02.2020, з врахуванням служби у святкові (неробочі) дні, у нічний час та у нічний час у святкові (неробочі) дні протиправною; зобов`язання ГУ ДПС у Донецькій області провести нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період служби з 08.11.2019 по 26.02.2020, з врахуванням служби останнього у святкові (неробочі) дні, у нічний час та у нічний час у святкові (неробочі) дні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у спірний період перебував на посаді старшого оперуповноваженого особливо важливих справ першого відділу управління оперативного забезпечення ГУ ДФС у Донецькій області та здійснював службу у понаднормовий час. Робота позивача у вихідні та святкові дні, а також у нічний час підтверджується розстановками особового складу м. Бахмут. Позивач зазначає, що всупереч вимогам чинного законодавства йому недоплачене грошове забезпечення за роботу у вихідні, святкові дні, у нічний час, що є порушенням його прав.

01.08.2023 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22.08.2023 ухвалою суду задоволено клопотання відповідача 1, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

19.09.2023 протокольною ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залучено в якості другого відповідача ГУ ДФС у Донецькій області.

Відповідач 1 подав відзив на позов, в якому позов не визнає з тих підстав, що позивач не перебував у трудових відносинах у ГУ ДПС у Донецькій області, тому підстави для задоволення позову зобов`язального характеру відсутні.

Відповідачем 2 відзив не подано.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина шоста статті 162 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. На підставі цієї норми, суд розцінює неподання відповідачем 2 відзиву, як визнання ним позову.

Ухвалою суду від 15.11.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог ( т. 2, а.с. 51-54).

Представник відповідача ГУ ДПС у Донецькій області в судовому засіданні позов не визнав з доводів, викладених у відзиві.

Представник ГУ ДФС у Донецькій області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 у спірний період проходив службу у ДФС у Донецькій області та є учасником бойових дій, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до довідки ГУ ДФС у Донецькій області від 18.03.2020 № 82/05- 97-13-07, позивач, перебуваючи на займаній посаді з 30.10.2019 по 26.02.2020, безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи є:посередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. Позивний позивача Башир.

З 08.11.2019 відповідно до розпорядження ГУ ДФС у Донецькій області від 04.11.2019 № 108-р позивача закріплено за четвертим відділом управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Донецькій області з місцем дислокації у м. Бахмут.

Відповідно до Розстановки особового складу по м. Бахмут несення служби з 08.11.2019 по 26.02.2020 позивачем здійснювалося щоденно, 24 години на добу, 7 днів на тиждень, в тому числі у вихідні та святкові дні, нічний час. У вказаних розстановках графа вихідного та святкового дня відсутня.

Наведені факти та обставини відповідачами не спростовано, доказів зворотного суду не надано і судом не встановлено.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставина, суд зважає на таке.

Відповідно до ст. 21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Дане право безпосередньо реалізується шляхом гарантування своєчасної та повної виплати заробітної плати (грошового забезпечення).

Статтею 356 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час вирішення спору) встановлено, зокрема, що Держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України "Про Національну поліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

За приписами п. 357.1 ст. 357 цього ж кодексу, форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 в редакції від 07.11.2015 (далі Положення № 114).

Пунктом 2 Положення № 114 передбачено, що до осіб середнього начальницького складу відносяться особи, що мають спеціальне звання лейтенанта податкової міліції.

Позивач у спірний період займав посаду - старший оперуповноважений з особливо важливих справ першого відділу управління оперативного забезпечення ГУ ДФС у Донецькій області.

Згідно із п. 21 Положення № 114, для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Абзацом четвертим цього ж пункту визначено, що особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. Направлення для проходження служби за межами республіки здійснюється за згодою працівника в порядку, встановленому законодавством.

Разом з тим, КЗпП України окремо врегульовує особливості оплати праці у вихідні дні, святкові та неробочі дні, в понадурочний час та у нічний час.

Так, за правилами ч. 1 ч. 2 ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами ст. 107 цього Кодексу.

Статтею 73 КЗпП України передбачено, що робота у зазначені дні (тобто, святкові і неробочі дні) компенсується відповідно до ст. 107 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-4 ст. 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплати у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Частиною 1 ст. 108 КЗпП України визначено, що робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач у період з 08.11.2019 по 26.02.2020 був залучений до роботи у святкові (неробочі) дні та у нічний час.

При цьому вказані обставини відповідачі не спростували. Докази, що за роботу в зазначені дні позивачу здійснена оплата праці в повному обсязі, не надано.

Постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 77 КАС України).

Зазначене обумовлює покладення обов`язку доказування на відповідача.

При вирішенні даного спору суд також враховує, що протокольною ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчної кімнати, від 19.09.2023 витребувано у ДФС у Донецькій області копії наказів/розпоряджень належним чином засвідчених: про призначення ОСОБА_1 на посаду; про переведення/закріплення ОСОБА_1 за четвертим відділом управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Донецькій області з місцем дислокації у м. Бахмуті; про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ першого відділу управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Донецькій області; копії табелів обліку робочого часу за періоди роботи з 30.10.2019 по 26.02.2020; копію Положення ГУ ДФСУ у Донецькій області. Проте такі докази ДФС у Донецькій області не надано.

Враховуючи наведене та відсутність відзиву від ДФС у Донецькій області суд, відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України, кваліфікує це як визнання позову.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність ДФС у Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 08.11.2019 по 26.02.2020 з урахуванням служби у святкові (неробочі) дні, у нічний час та у нічний час у святкові (неробочі) дні.

Щодо позовних вимог до ДПС у Донецькій області, то суд зазначає таке.

18.12.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», відповідно до якої утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» та додатком 1 до вказаної постанови були утворені територіальні органи Державної податкової служби як юридичні особи публічного права, зокрема і Головне управління ДПС у Донецькій області.

Одночасно, пунктом 2 та додатком 2 до зазначеної постанови було вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби, зокрема Головне управління ДФС у Донецькій області було реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Донецькій області.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

У свою чергу, пунктом 4 вказаної постанови було визначено, що територіальні органи Державної податкової служби є правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

При ухваленні рішення суд має з`ясовувати, яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень ( ч. 1 ст. 2 КАС України).

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02. 2006, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним". Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа "повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права". Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Hornsby v. Greece» (заява №18357/91, пункт 40), «Деркач та Палек проти України» (заяви № 34297/02 та №39574/02, пункт 18): право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок («Immobiliare Saffi v. Italy», заява № 22774/93, пункт 74).

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09, пункт 39). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява №49429/99, пункт 52).

У низці випадків ЄСПЛ визнавав державу відповідальною за борги підприємств незалежно від їх формальної класифікації у внутрішньодержавному праві («Михайленки та інші проти України», пункт 45, «Лисянський проти України», пункт 19, «Кооперативу Агрікола Слобозія-Ханесей проти Молдови», пункти 18,19, «Григор`єв та Какаурова проти Російської Федерації», пункт 35, «Р. Качапор та інші проти Сербії». Внутрішньодержавний правовий статус підприємства як самостійної юридичної особи сам по собі не звільняє державу від відповідальності за борги підприємств у межах Конвенції.

Варто також згадати, що у 2019 році Судом також винесено ряд рішень, у яких констатовано порушення пункту й статті 6 Конвенції у зв`язку тривалим невиконанням або неповним виконанням рішень національних судів та відсутність у зв`язку із цим ефективного засобу правового захисту, зокрема, Gasanov and Nikulin v. Russia (№16941/07, 59053/11), Besleaga and Vankay v. Romania (№35723/03, 45096/09), Anankin and Others v. Russia (№79757/12), Hodzic and Sirco v. Bosnia and Herzegovina (№34526/15, 34530/15), Balic and others v. Bosnia and Herzegovina (№ 44080/16), Katic and others v. Bosnia and Herzegovina (№ 50972/16).

Як вбачається з позову, позивач просить захистити його право шляхом зобов`язання Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 08.11.2019 по 26.02.2020 з урахуванням служби у святкові (неробочі) дні, у нічний час та у нічний час у святкові (неробочі) дні, оскільки це забезпечить реальне виконання рішення суду .

Суд встановив, що на даний час, ДФС у Донецькій області знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на окупованій території і листування з вказаною установою неможливо, а отже, існує об`єктивна неможливість виконання даного рішення суду, саме - ДФС у Донецькій області.

За вказаних обставин, враховуючи положення статті 6 Конвенції, те, що Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області є правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби з метою відновлення прав позивача, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині шляхом зобов`язання Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 08.11.2019 по 26.02.2020 з урахуванням служби у святкові (неробочі) дні, у нічний час та у нічний час у святкові (неробочі) дні.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, у той же час відповідачами не доказано правомірність своєї поведінки, тому позов слід задовольнити повністю.

Підстави для відшкодування судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 08.11.2019 по 26.02.2020 з урахуванням служби у святкові (неробочі) дні, у нічний час та у нічний час у святкові (неробочі) дні.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 08.11.2019 по 26.02.2020 з урахуванням служби у святкові (неробочі) дні, у нічний час та у нічний час у святкові (неробочі) дні.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_2 рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області вул. Італійська, буд.59, м.Маріуполь, Донецька область,87515 , (фактичне місце знаходження: Львівська площа,8, м. Київ, 04053; вул. Олександра Кошиця, 3, м. Київ).

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, вул130 Таганрозької дивізії , буд.114,м.Маріуполь, Донецька область,87515, .

Повний текст рішення виготовлено 14 грудня 2023 року.

Суддя І.І. Соломко