Справа № 320/5758/23
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року №320/5758/23

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого-судді Перепелиця А.М., суддів Головенка О.Д., Колеснікової І.С., при секретарі судового засідання Олійник К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України про визнання протиправною та нечинною постанову в частині, визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України про визнання протиправною та нечинною постанову в частині, визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.10.2022 №1193 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки інтересів т держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» в частині зазначення в змісті Довідки, форма якої визначена у Додатку 6 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищаючи к незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України брали і безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони є України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, зобов`язальної умови про можливість видачі Довідки, форма якої визначена у Додатку 6, особам, які і брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки Російської Федерації проти України, виключно на підставі не менш як одного з вичерпного переліку документів: бойових донесень, журналів бойових дій (оперативних завдань, ведення оперативної обстановки), вахтових журналів, польотних листів, книг служби, наказів про залучення до таких заходів, відомостей про виконання розвідувальних заходів або довідка про обставини травми (поранення контузії, каліцтва), як такої, що обмежує права широкого кола осіб;

- визнати протиправною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 21.10.2022 №1193 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» в частині визначення у 5 абзаці пункту 6 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, обмеження терміну звернення осіб, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, командирів (начальників) військових частин (органів, підрозділів) або дня участі у виконанні бойових (службових) завдань, у проведенні розвідувальних заходів, отримання поранення, контузії, каліцтва, щодо подання ними на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, відповідних документів, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій, як такої, що обмежує права широкого кола осіб;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині невизначення ним, в процедурі надання статусу УБД, окремих правових норм, щодо осіб, котрі проходили військову службу можливості здійснювати належне та своєчасне документальне оформлення фактів виконання означеними особами бойових завдань чи то ведення ними бойових дій, або коли такі документи було втрачено, а також не визначення Відповідачем, в процедурі надання статусу УБД, правових норм щодо можливості та порядку розгляду показань свідків про безпосереднє залучення вказаних вище осіб до виконання бойових завдань чи здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та урахування відповідними комісіями загальновідомих обставин при вирішенні питань, щодо надання статусу УБД;

- зобов`язати відповідача розробити та затвердити, у порядку передбаченому діючим законодавством, правові норми до процедури надання статусу УБД, які, без обмеження строку, забезпечать можливість отримувати статус УБД особам, котрі проходили військову службу в зонах бойових дій в той час та/або в тих умовах, коли не було можливості здійснювати належне та своєчасне документальне оформлення фактів виконання означеними особами бойових завдань чи то ведення ними бойових дій, або коли такі документи було втрачено, а також розгляду в процедурі надання статусу УБД показань свідків про безпосереднє залучення вказаних вище осіб до виконання бойових завдань чи здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та урахування відповідними комісіями загальновідомих обставин при вирішенні питань, щодо надання статусу УБД.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач послався на дискримінаційний характер оскаржуваної постанови, оскільки дією такої постанови порушує права дуже широкого кола осіб, які (або їх командири) за тих чи інших, навіть і об`єктивних обставин, на відміну від інших, не встигли або не встигнуть в місячний строк звернутися за належністю по отриманню статусу УБД, а також ті особи, які брали участь в бойових діях, але, за тих чи інших обставин, ще не зверталися по означеному питанню до 21.09.2022 (за місяць до прийняття 21.10.2022 оскаржуваної постанови).

На думку позивача, положення оскаржуваної постанови підлягають скасуванню, бо обмежують права тих осіб, котрі за об`єктивних обставин, не мають можливості надати ні одного з вичерпного переліку документів, хоча й брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та нечинною постанову в частині, визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 клопотання ОСОБА_1 про залучення співвідповідача у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та нечинною постанову в частині, визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено та залучено до участі у справі у якості співвідповідача - Міністерство оборони України (адреса: 03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків шляхом подання до суду оригіналу документу про сплату судового збору за звернення до суду з адміністративним позовом немайнового характеру у розмірі 1 073,60 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 продовжено розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України про визнання протиправною та нечинною постанову в частині, визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суд ухвалив закрити підготовче провадження по справі та призначити до судового розгляду, який буде здійснюватись колегіально.

Протокол автоматичного визначення складу колегії суддів від 21.11.2023 для розгляду адміністративної справи №320/5758/23 визначено колегію суддів у складі: Перепелиця А.М. - головуючий суддя, судді Головенко О.Д., Колеснікова І.С.

Не погоджуючись з аргументами та доводами викладеними в позовній заяві, з урахуванням заяви про зміну частини позовних вимог, представником відповідача було подано відзив, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, та обґрунтовуючи свою позицію зазначає, що першочергово підставою для внесення змін до Порядку №413 слугувало те, що Порядок №413 потребував перепрацювання та внесення змін до нього після повномасштабного вторгнення Російської Федерації до України, яке розпочалося 24.02.2022, так як з 24.02.2022 закінчилася операція Об`єднаних сил в Донецькій та Луганській областях і почався спротив України проти військової агресії Російської Федерації у зв`язку з цим Порядок №413 потребував доопрацювання та внесення відповідних змін для отримання військовослужбовцями різних силових структур сил безпеки та оборони, а також добровольцями Сил територіальної оборони статусу учасника бойових дій, які були залучені до ведення бойових дій, або перебували безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Представник відповідача зауважує, що відповідні положення законодавства та інші норми, зазначені в поєднаних до оскаржуваної постанови документах, які відпрацьовуються різними командирами, дають підтвердження того, що військовослужбовці залучалися до ведення бойових дій та в подальшому є підтверджуючими документами для надання військовослужбовцям статусу учасника бойових дій.

Втім, позивач звертаючись до суду за захистом, обґрунтовує свою позицію непогодженням з діями пов`язаними з ненаданням довідки, а особливо з підставами для її відпрацювання (підставою для оформлення є не менш ніж один з документів, які підтверджують безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, бойових донесень, журналів бойових дій (оперативних завдань, ведення оперативної обстановки), вахтових журналів, польотних листів, книг служби, наказів про залучення до таких заходів, відомостей про виконання розвідувальних заходів. або довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва)), так як не може підтвердити факт того, що залучався під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 до безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Як висновок, представник відповідача, виходячи зі змісту позиції позивача зазначає, що у позивача відсутнє, порушене право, свобода чи інтерес, яке б підлягало судовому захисту, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

21.10.2022 Кабінетом Міністрів України постановою №1193, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України №413 від 20.08.2014 «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій та осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення».

Після внесення змін до Порядку №413 його назва стала «Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпечення їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпечення їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України».

З аналізу пояснювальної записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413» вбачається, що підставою для внесення змін до Порядку №413 слугували обставини того, що Порядок №413 потребував перепрацювання та внесення змін до нього після повномасштабного вторгнення Російської Федерації до України, яке розпочалося 24.02.2022, так як з 24.02.2022 закінчилася операція Об`єднаних сил в Донецькій та Луганській областях і почався спротив України проти військової агресії Російської Федерації у зв`язку з цим Порядок №413 потребував доопрацювання та внесення відповідних змін для отримання військовослужбовцями різних силових структур сил безпеки та оборони, а також добровольцями Сил територіальної оборони статусу учасника бойових дій, які були залучені до ведення бойових дій, або перебували безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Також судом встановлено, що Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення категорій осіб, які визнаються ветеранами та членами сімей загиблих Захисників і Захисниць України, та надання їм соціальних гарантій від 15.03.2022 №2121-IX. З прийняттям якого Кабінету Міністрів України ставилося завдання у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої владних нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації положень цього Закону.

На виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення категорій осіб, які визнаються ветеранами та членами сімей загиблих Захисників і Захисниць України, та надання їм соціальних гарантій» від 15.03.2022 №2121-ІХ Кабінет Міністрів України з метою реалізації та виконання положень даного Закону розробив та затвердив План організації підготовки проектів актів та виконання інших завдань, необхідних для забезпечення реалізації Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення категорій осіб, які визнаються ветеранами війни та членами сімей загиблих Захисників і Захисниць України, та надання їм соціальних гарантій» від 15.03.2022 №2121-IX.

Пунктом 1 якого передбачив Міністерству оборони України розробити та подати на затвердження Кабінету Міністрів України проект постанови щодо внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 відповідно до прийнятого Верховною Радою України Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення категорій осіб, які визнаються ветеранами та членами сімей загиблих Захисників і Захисниць України, та надання їм соціальних гарантій» від 15.03.2022 №2121-IX.

Копія Затвердженого Кабінетом Міністрів України Плану організації підготовки проектів актів та виконання інших завдань, необхідних для забезпечення реалізації Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення категорій осіб, які визнаються ветеранами війни та членами сімей загиблих Захисників і Захисниць України, та надання їм соціальних гарантій» від 15.03.2022 №2121-ІХ разом з дорученням Прем?єр-міністра України від 26.03.2022 №8133/0/1-22 було надіслано на адресу Міністерства оборони України.

Міністерство оборони України на виконання доручення Прем?єр-міністра України від 26.03.2022 №8133/0/1-22 та пункту 1 Плану організації підготовки проектів актів та виконання інших завдань, необхідних для забезпечення реалізації Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення категорій осіб, які визнаються ветеранами війни та членами сімей загиблих Захисників і Захисниць України, та надання їм соціальних гарантій» від 15.03.2022 №2121-ІХ розробило та затвердило План підготовки проектів законодавчих та нормативно-правових актів у Міністерстві оборони України в якому було вирішено головним розробником та виконавцем постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» визначено Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України.

Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України на виконання Плану підготовки проектів законодавчих та нормативно-правових актів у Міністерстві оборони України, доручення Прем?єр-міністра України від 26.03.2022 №8133/0/1-22 та пункту 1 Плану організації підготовки проектів актів та виконання інших завдань, необхідних для забезпечення реалізації Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення категорій осіб, які визнаються ветеранами війни та членами сімей загиблих Захисників і Захисниць України, та надання їм соціальних гарантій» від 15.03.2022 №2121-ІХ було підготовлено проект постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413» стосовно визначення порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Підготовлений проект постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413» Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України з метою вчасної реалізації Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення категорій осіб, які визнаються ветеранами війни та членами сімей загиблих Захисників і Захисниць України, та надання їм соціальних гарантій» від 15.03.2022 №2121-IX не допущенням звуження обсягу прав військовослужбовців та інших осіб, які набули право на отримання статусу учасника бойових та вчасного його отримання у зв`язку з тим, що деякі категорії військовослужбовців та деяких інших осіб, які приймали участь у бойових діях у редакції чинній до внесення змін не були включені, а також не було зазначено механізму, щодо підтвердження ними отриманого статусу учасника бойових дій надіслав на адресу Кабінету Міністрів України для його погодження та затвердження.

В свою чергу, після відпрацювання проекту постанови Кабінету Міністрів України №1193 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413» Міністерством оборони України на виконання доручення Прем?єр-міністра України від 26.03.2022 №8133/0/1-22 та пункту 1 Плану організації підготовки проектів актів та виконання інших завдань, необхідних для забезпечення реалізації Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення категорій осіб, які визнаються ветеранами війни та членами сімей загиблих Захисників і Захисниць України, та надання їм соціальних гарантій» від 15.03.2022 №2121-IX та затвердження її Кабінетом Міністрів України 21.10.2022, був відпрацьований у державі механізм щодо надання статусу учасника бойових дій особам, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 від 21.10.2022 №1193» (у відповідній редакції з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог), постановлено, зокрема:

- доповнити пункт після абзацу дев`ятого новими абзацами такого змісту:

«для осіб, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - не менш як один з таких документів - витяги (копії) бойових донесень, журналів бойових дій (оперативних завдань, ведення оперативної обстановки), вахтових журналів, польотних листів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв.»;

- пункт 6 після абзацу четвертого доповнити новим абзацом такого змісту:

«Особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк з дня участі у виконанні бойових (службових) завдань, у проведенні розвідувальних заходів, отримання поранення, контузії, каліцтва зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 6 та документи, передбачені абзацом десятим або одинадцятим пункту 4 цього Порядку для таких осіб, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.».

Не погоджуючись з вказаним вище пунктами відповідної постанови, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Статтею 55 Конституції України, встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Системний аналіз положень статей Конституції України та КАС України, які зазначені у цьому рішенні свідчать, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.1, 2 ст.55 Конституції України, ст.2, 6 КАС України.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Водночас право на оскарження нормативно - правового акту мають особи, щодо яких застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. При цьому коло осіб, які вправі звернутися з позовом у розглядуваних справах, є вужчим, ніж коло осіб, що окреслено в ч.1 ст.2 КАС України - особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженими на це суб`єктами нормотворчості у визначеній формі та за встановленою процедурою, спрямований на встановлення, зміну або скасування норми права.

Іншими словами, нормативно-правовий акт - це документ, прийнятий у визначеному порядку компетентним органом публічної влади, у якому містяться норми права.

У правовій системі України нормативно-правовий акт є основним джерелом права.

Дія закону (нормативно-правового акта) чи окремої його норми права - це обов`язковість їх виконання (всіма) громадянами, посадовими особами, державними органами та іншими суб`єктами права стосовно певної сфери (виду) суспільних відносин, за певних обставин (ситуацій), протягом певного часу, на певній території (у певному просторі) та щодо конкретного кола суб`єктів права, тобто осіб, організацій (в широкому значенні цього слова), які наділені певними характеристиками.

Як зазначено вище, позивач вважає протиправними абз.10 п.4 та абз.5 п.6 постанову Кабінету Міністрів України від 21.10.2022 №1193 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції забезпеченні її проведення чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки інтересів т держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» та такими, що обмежують конституційні права і свобод людини і громадянина.

Повноваження Кабінету Міністрів України у спірних правовідносинах, зокрема, регламентовано Конституцією України, Законом України від 27.02.2014 №794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (із змінами і доповненнями) (далі - Закон №794-VII).

Згідно з ч.2 ст.1 Закону №794-VII Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №794-VII, діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права, законності, поділу державної влади, безперервності, колегіальності, солідарної відповідальності, відкритості та прозорості.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону №794-VII Кабінет Міністрів України є колегіальним органом, Кабінет Міністрів України приймає рішення після обговорення питань на його засіданнях.

Згідно з положеннями ст.4 Закону №794-VII, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Приписами ст.117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно із ст.19 Закону №794-VII діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Відповідно до ч.1 ст.49 Закону №794-VII, Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2023 №887 «Про внесення зміни до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» (яка враховується судом з огляду на уточнення позивачем позовних вимог) були внесені зміни до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти У країни затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», зокрема, у пункті 4:

1) в абзацах четвертому і дев`ятому слова «поранення, контузії, каліцтва» замінити словами «травми (поранення, контузії, каліцтва)», а слова «матеріали спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, контузій, каліцтв» - словами «та довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва)»;

2) абзац десятий викласти в такій редакції: «для осіб, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - довідка за формою згідно з додатком 6.»;

3) в абзаці одинадцятому слова «До зазначених документів особи» замінити словом «Особи»;

4) в абзаці сімнадцятому слова «поранення, контузії, каліцтва» замінити словами «травми (поранення, контузії, каліцтва)».

Вищевказані положення законодавства та інші норми, зазначені в поєднаних до цієї постанови Кабінету Міністрів України документах, які відпрацьовуються різними командирами, дають підтвердження того, що військовослужбовці залучалися до ведення бойових дій та в подальшому є підтверджуючими документами для надання військовослужбовцям статусу учасник бойових дій.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Суд звертає увагу та як вбачається з аргументів відповідача, що оскаржуваною постановою, після внесених змін, для отримання статусу учасника бойових дій потрібно лише надати Довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2022 №887 (Додаток 6) до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2023 №887).

В свою чергу, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, обґрунтовує протиправність оскаржуваних пунктів постанови Кабінету Міністрів України не можливістю отримати та надати відповідну довідку, так як підставою для видання довідки є не менш ніж один з документів, які підтверджують безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - бойових донесень, журналів бойових дій (оперативних завдань, ведення оперативної обстановки), вахтових журналів, польотних листів, книг служби, наказів про залучення до таких заходів, відомостей про виконання розвідувальних заходів, або довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

В контексті вказаного, суд зауважує, що відповідно до аналізу оскаржуваної постанови регламентовано, що реквізити даних документів зазначаються в спеціально визначених графах Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на звороті даної довідки посадова особа яка її відпрацювала підтверджує достовірність внесення персональних даних.

З аналізу шаблону довідки вбачається, що у такій довідці зазначено, що підставою для оформлення є не менш ніж один з документів, які підтверджують безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, бойових донесень, журналів бойових дій (оперативних завдань, ведення оперативної обстановки), вахтових журналів, польотних листів, книг служби, наказів про залучення до таких заходів, відомостей про виконання розвідувальних заходів, або довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва). Тобто, зазначенню підлягають реквізити документів, які підтверджують, безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому комісія може перевірити документи, які слугували підставою для відпрацювання даної довідки або якщо виявить порушення в її оформленні та внесенні до неї недостовірних персональних даних посадовою особою якій надано право її підтверджувати або завіряти.

Як вже було встановлено судом вище обґрунтовуючи свою позицію позивач посилається на неможливість підтвердити факт того, що останній залучався під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 до безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України і сам про це зазначає в своїй уточненій позовній заяві та заяві про зміну частини позовних вимог.

Тобто, з огляду на вказане суд приходить до висновку, що позиція позивача ґрунтується виключно на непогодженні з обставинами неможливості отримання довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2022 №887, у зв`язку з неможливістю підтвердити участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України для отримання статусу учасника бойових дій.

В контексті вказаного, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, за наслідком розгляду та дослідження всіх обставин та матеріалів справи, судом встановлено відсутність порушеного права позивача.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом.

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоби право на доступ до суду було ефективним, особа має мати зрозумілу та реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) від 04.12.1995, заява №23805/94, § 36).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції, судовому захисту підлягає порушене право.

Так, відповідно до ст.35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає: a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви; або b) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином.

Таким чином, право особи на звернення до Європейського суду з прав людини пов`язане з наявністю у неї статусу жертви (потерпілого). Слово «жертва» в контексті статті 34 Конвенції означає особу або осіб, яких прямо або опосередковано торкнулося стверджуване порушення. Отже, ст.34 стосується не тільки безпосередньої жертви або жертви стверджуваного порушення, але також непрямих жертв, яким порушення заподіяло б шкоду або які б мали дійсну і особисту зацікавленість в тому, щоб воно припинилося (Валліанатос та інші проти Греції [ВП], №№29381/09 та 32684/09, п. 47, від 07.11.2011).

Щоб мати можливість подати скаргу відповідно до статті 34, заявник повинен бути здатним довести, що оскаржуваний захід «зачіпає його безпосередньо» (Тенасє проти Молдови [ВП], № 7/08, п. 104, від 27.04.2010, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29 квітня 2008).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні.

В контексті спірних правовідносин суд зауважує, що задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 №910/10011/19 (12-84гс20) зроблено висновок про те, що застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії); тому обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18.

Також, згідно з висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 15.02.2021 у справі №640/1835/19, адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

З огляду на вищенаведене, суд уважає, що обраний позивачем спосіб захисту, не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, в даному випадку відсутні докази того, що дія оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України лишає позивача можливості встановити відповідний факт участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України для отримання статусу учасника бойових дій, а тому заявлені вимоги до Кабінету Міністрів України є безпідставними, передчасними та в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до п.30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п.29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, ст.6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно з ч.1 ст.9, ст.72, ч.1, 2, 5 ст.77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

Керуючись ст.9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 264 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України про визнання протиправною та нечинною постанову в частині, визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий-суддя Перепелиця А.М.

Судді Головенко О.Д.

Колеснікова І.С.

Повний текст рішення виготовлено 14 грудня 2023 р.