Справа № 335/12062/23
Суддя: Геєць Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Геєць Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників процесу адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом Позивач) 02.12.2023 засобами поштового зв`язку звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з зазначеним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №8189149 від 22.11.2023 року, прийняту інспектором Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержантом поліції 4 батальйону 1 роти Хайруліним Д.В., якою на Позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КупАП), накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 340,00 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити. Також, при звернення до суду Позивач просила стягнути на свою користь судові витрати, що складаються з витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу.

Свої вимоги мотивує тим, що 22.11.2023 о 16-06 год. інспектором УПП в Запорізькій області сержантом поліції 4 батальйону 1 роти Хайруліним Д.М. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕАТ №8189149, згідно якої Позивач, керуючи транспортним засобом Hyundai i10 д.н.з. НОМЕР_1 , 22.11.2023 о 16-12 здійснила зупинку транспортного засобу ближче ніж 30м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушила п.15.9.е ПДР України. Дії Позивача кваліфіковано за ч. 1. ст. 122 КУпАП та за вчинення зазначеного правопорушення на Позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Як на підставу звернення до суду Позивач посилається на те, що вона ПДР України не порушувала, зупинку транспортного засобу здійснено нею з дотриманням відстані, передбаченої п.15.9.е ПДР України, а під час складання постанови, поліцейський не з`ясував всіх обставин справи, не врахував, що на автомобілі була ввімкнена аварійна світлова сигналізація, що свідчить про вимушену зупинку на дорозі та відповідає вимогам п.9.9.а ПДР України, Відповідачем не надано матеріалів фіксації правопорушення, а саме відстані від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, що є об`єктивною стороною правопорушення. З посиланням на зазначене, Позивач вважає, що об`єктивна сторона правопорушення під час складання оскаржуваної постанови не була встановлена, по причині чого, вина Позивача у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, прийняте поліцейським рішення про притягнення її до відповідальності є необґрунтованим, тому постанова підлягає скасуванню, а провадженні по справі закриттю.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи позовні вимоги безпідставними, стверджуючи, що порушення правил дорожнього руху з боку позивача мало місце, з посиланням на Закон України «Про національну поліцію» та ПДР України зазначає, що інспектором було дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення. У відзиві Відповідач заперечує проти задоволення вимоги про стягнення на користь Позивача витрат на правову допомогу з посиланням та те, що Позивачем належних та допустимих доказів понесення зазначених витрат не було надано, через що зазначена вимога є безпідставною.

15.12.2023 на адресу суду від Позивача надійшли письмові пояснення, у яких Позивач зазначає, що об`єктивною стороною інкримінованого їй правопорушення є зупинка транспортних засобів ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків. Будь-яких дій по вимірюванню відстані зупинки автомобіля від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів інспектором при винесені оскаржуваної постанови не було проведено, тому відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Щодо витрат на правову допомогу Позивач зазначає про те, що нею в позові заявлено клопотання про те, що докази понесення витрат на правову допомогу будуть надані у строки, передбачені ч.7 ст.139 КАС України, та з посиланням на зазначене Позивач просила долучити до матеріалів справи відповідні докази наявності витрат на правову допомогу, та просила зазначені вимоги задовольнити.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 22.11.2023 о 16-06 год. інспектором Управління патрульної поліції в Запорізькій області сержантом поліції 4 батальйону 1 роти Хайруліним Д.М. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕАТ №8189149.

У постанові зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом Hyundai i10 д.н.з. НОМЕР_1 , 22.11.2023 о 16-12 здійснила зупинку транспортного засобу ближче ніж 30м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушила п.15.9.е ПДР України. Відповідальність за вказане передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч. 1. ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до норм КУпАП суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У відповідності до ст. ст. 278, 280 КпАП України, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно п. 15.9 (е) ПДР зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків.

Позивач при зверненні до суду зазначає, що вимог ПДР України не порушувала.

Згідно з статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Суд зазначає, що належним доказом об`єктивної сторони інкримінованого Позивачу правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків.

В матеріалах справи наявний диск з відео, який надано в якості доказу, як Позивачем так і Відповідачем, на якому зафіксовано зупинений біля правого краю проїзної частини автомобіль Hyundai i10 д.н.з. НОМЕР_1 з увімкненою аварійною світловою сигналізацією, будь яких дій по вимірюванню відстані зупинки автомобіля Позивача від зупинки маршрутних транспортних засобів або від дорожнього знаку такої зупинки, не було проведено.

Поряд з цим, лише фіксація саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі №482/83/17, від 08 лютого 2018 року в справі №760/3696/16-а та від 18 липня 2019 року в справі №216/5226/16-а.

Верховний Суд у своїй постанові від 03.06.2020, справа № 199/1441/17 зазначив, що при розгляді справ про порушення правил зупинки/стоянки біля зупинок маршрутного транспорту є обов`язковим вимірювання дистанції, а відеозапис з нагрудної камери відповідача не є належним доказом у справі, оскільки ним не було зафіксовано будь - яких дій відповідача по вимірюванню відстані зупинки автомобіля позивача від зупинки маршрутних транспортних засобів або від дорожнього знаку такої зупинки.

Також, суд враховує, що п. 15.1 Правил дорожнього руху України передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до п. 15.14 Правил дорожнього руху, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

З оглянутого відеозапису вбачається, що на зупиненому транспортному засобі Позивача була увімкнена аварійна світлова сигналізація, при цьому, відповідачем не спростовано твердження Позивача про здійснення ним вимушеної зупинки, а також належними та допустимими доказами не доведено, що Позивачем здійснена зупинка автомобіля ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків, тобто не доведена об`єктивна сторона інкримінованого правопорушення.

Встановлені судом обставини свідчать про обґрунтовані сумніви у доведеності вини Позивача в інкримінованому правопорушенні, що тлумачиться на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово зазначав, що при оцінці доказів слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом», що має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України, не виконав свого процесуального обов`язку з доказування правомірності прийнятого інспектором поліції рішення, зокрема не довів, що 22.11.2023 водій ОСОБА_1 допустила порушення п. 15.9 (е) ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а відтак оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі ст. 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 536,80 грн., за подання позовної заяви.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, то суд виходить з наступного.

За правилами частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Разом з тим, із наданих позивачем доказів на підтвердження понесення позивачем судових витрат, вбачається, що оплата послуг адвоката не здійснена, тобто заявником не надано доказів про понесення позивачем таких витрат.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що у стягненні витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 134, 159, 205, 211, 217, 227, 228, 241, 246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову від 22.11.2023 року серії ЕАТ №8189149 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп.

У стягненні витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду безпосередньо шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили і є остаточним після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Ю.В.Геєць