Справа № 500/3697/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3697/23 пров. № А/857/18451/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В. та Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Зінчук Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року, ухвалене суддею Осташем А.В. у м. Тернополі о 12 год. 30 хв. у справі № 500/3697/23 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудавто» до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд:

- визнати протиправним рішенням відповідача про відмову у визнанні протиправним та скасування Акта спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, який стався 30 жовтня 2020 року о 16 год. 00 хв. з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , що затверджений 30 червня 2021 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Чернівецька області, а також у призначені повторного спеціального розслідування нещасного випадку, яке оформлене листом від 10.04.2023 року;

- визнати протиправним та скасувати Акт спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, який стався 30 жовтня 2020 року о 16 год. 00 хв. з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , що затверджений 30 червня 2021 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Чернівецька області;

- зобов`язати відповідача призначити повторне спеціальне розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, який стався 30 жовтня 2020 року о 16 год. 00 хв., з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та зобов`язати провести таке розслідування відповідно до вимог та за формою, що передбачені Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 337 від 17.04.2019 року.

05 вересня 2023 року Тернопільський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив частково.

Визнав протиправною відмову Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо призначення та проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку, викладену в листі від 10.04.2023 року № ПЗ/1/1666-23, за зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудавто».

Зобов`язав Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці повторно розглянути звернення товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудавто» щодо скасування акта спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, який стався 30 жовтня 2020 року о 16 год. 00 хв. із фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , призначення та проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку, а також перевірити наявність підстав щодо призначення та проведення повторного спеціального розслідування, з урахуванням висновків суду викладених в мотивувальній частині рішення суду.

У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці в користь товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудавто» частину понесених судових витрат у вигляді судового збору сплаченого за подання позову в сумі 2684 грн.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірним у цьому спорі є питання процесуального правонаступництва державних органів, оскільки рішення відповідача, яке оформлене листом від 10.04.2023 року, про відмову у призначенні повторно перевірки обставин нещасного випадку із смертельним наслідком, який стався 30 жовтня 2020 року о 16 год. 00 хв. з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , грунтується на тому, що відповідач не є правонаступником державного органу, який створив спеціальну комісію. Суд першої інстанції зробив висновок, що відповідач є правонаступником управління Держпраці в Чернівецькій області, яке створило спеціальну комісію для розслідування нещасного випадку.

Не погодившись із рішенням суду в частині задоволення позову, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що не є правонаступником управління Держпраці в Чернівецькій області, яке створило спеціальну комісію для розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, який стався 30 жовтня 2020 року о 16 год. 00 хв. з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , а тому не має правових підстав для прийняття рішення про призначення повторного розслідування нещасного випадку.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що на підставі наказу Управління Держпраці у Чернівецькій області від 11.11.2020 року № 306 «Про призначення комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком», для проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, який стався 30 жовтня 2020 року о 16 год. 00 хв. з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , під час виконання робіт по переміщенню яхти «GALEON 460» із річки Дністер на берег за допомогою автокрана «GROVE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ПП «Спецбудтранс» та наданий ТзОВ «Технобудавто» на території бази-стоянки малих катерів «Маяк» в урочищі «Атаки», село Дністрівка, Кельменецького району, Чернівецької області, утворена комісія зі спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком.

30 червня 2021 року комісія склала акт спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, який стався 30 жовтня 2020 року о 16 год. 00 хв. з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , затверджений першим заступником начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області 30 червня 2021 року.

У акті комісія зробила висновок, що нещасний випадок із смертельним наслідком, який стався 30 жовтня 2020 року о 16:00 год. з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 визначається таким, що пов`язаний з виробництвом і береться на облік у Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернівецькій області.

У березні ТзОВ «Технобудавто» звернулося до відповідача із зверненням щодо призначення повторного спеціального розслідування у зв`язку з незгодою з обставинами та причинами настання нещасного випадку та з висновком комісії, які викладені в акті за формою Н-1/п, затвердженому Управлінням Держпраці у Чернівецькій області 30 червня 2021 року, в якому просило:

1. Визнати протиправним та скасувати Акт спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, який стався 30 жовтня 2020 року о 16:00 год. з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ;

2. Призначити повторне спеціальне розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, який стався 30 жовтня 2020 року о 16:00 год. з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ;

3. Зобов`язати відповідача провести повторне спеціальне розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, який стався 30 жовтня 2020 року о 16:00 год. з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , відповідно до Порядку розслідуванням нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2019 року № 337.

Листом від 10.04.2023 № ПЗ /1/1666-23 відповідач відмовив в розгляді звернення позивача з тих мотивів, що розслідування нещасного випадку проводилось комісією, яка була утворена територіальним органом який ліквідований, а новостворений орган Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці не є правонаступником попереднього, а відтак, неуповноважений призначати повторне спеціальне розслідування нещасного випадку, що проведений іншим органом.

Не погодившись із цим рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині задоволення позову, шляхом визнання протиправною відмови відповідача щодо призначення та проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку та зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача щодо скасування акта спеціального розслідування нещасного випадку, призначення та проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку.

Тому апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Суд першої інстанції встановив, що відмова відповідача щодо призначення та проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку грунтується на тому, що він не є правонаступником Управління Держпраці в Чернівецькій області, яке створило комісію для розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, який стався 30 жовтня 2020 року о 16:00 год. з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку цим обставинам апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Порядок розслідування нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року № 337 (далі - Порядок № 337).

Пунктом 58 Порядку № 337 встановлено, що протягом трьох років з дати отримання акта за формою Н-1 потерпілий, член його сім`ї чи уповноважена ними особа або органи, установи та організації, представники яких брали участь у розслідуванні нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), мають право звернутися до роботодавця, Держпраці або її територіального органу щодо призначення повторного розслідування (спеціального розслідування) у зв`язку з незгодою з обставинами та причинами настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та/або з висновком комісії, які викладені в акті за формою Н-1.

За наявності документів, що можуть суттєво вплинути на висновки комісії (спеціальної комісії), роботодавцем, Держпраці або її територіальним органом (або юридичною особою, яка утворювала комісію, та її органом управління) вживаються заходи до призначення повторного розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння).

Повторне розслідування (спеціальне розслідування) нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) проводиться комісією (спеціальною комісією) в іншому складі (із заміною всіх членів комісії).

Висновки повторного спеціального розслідування нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) можуть бути оскаржені лише у судовому порядку.

Отже, пункт 58 Порядку № 337 гарантує особі протягом трьох років звернутись до органів Держпраці щодо призначення повторного розслідування (спеціального розслідування) у зв`язку з незгодою з обставинами та причинами настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та/або з висновком комісії, які викладені в акті за формою Н-1.

Відповідач ставить під сумнів наявність в нього обов`язку розглядати звернення позивача, яке подане відповідно до пункту 58 Порядку № 337. Мотиви відповідача зводиться до того, що він не є правонаступником Управління Держпраці у Чернівецькій області, яке створювало спеціальну комісію для розслідування нещасного випадку.

Ліквідація юридичної особи публічного права, на відміну від ліквідації юридичних осіб приватного права, має певні особливості, що обумовлені відмінностями в їхньому правовому статусі.

Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції (постанова Верховного Суду у від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270).

Верховний Суд, у подібних за змістом правовідносинах, вже вирішував питання публічного правонаступництва для цілей визначення обставин припинення юридичної особи: ліквідація чи реорганізація (приміром, у постановах від 22 квітня 2021 року у справі № 440/395/20, від 17 червня 2021 року у справі № 240/455/20).

Відповідаючи на це питання, Верховний Суд виходив з того, що особливістю ліквідації державного органу як юридичної особи публічного права є те, що одночасно з його ліквідацією припиняється й реалізація державою функцій, покладених на цей орган.

Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою.

У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їхньої передачі іншим органам виконавчої влади.

Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

На підставі викладеного, Верховний Суд у наведених справах дійшов висновку, що для вирішення питання про те, що саме мало місце - ліквідація юридичної особи публічного права чи її реорганізація, необхідно надати оцінку правовому акту, який став підставою ліквідації, зокрема на предмет того, чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший державний орган виконавчої влади.

Підґрунтям такого підходу є правова позиція Верховного Суду України, сформована у постановах від 17 жовтня 2011 року у справі № 21-237а11, від 04 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі № 21-108а14, від 28 жовтня 2014 року у справа №21-484а14, від 19 січня 2016 року у справі №810/1783/13-а, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) із працевлаштування працівників ліквідованої установи.

Ця позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 жовтня 2018 року у справі № 816/979/17, від 12 грудня 2018 року у справі № 826/25887/15, від 17 липня 2019 року у справі № 820/2932/16, від 26 травня 2021 року у справі № 140/90/20.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 року № 14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» (далі - Постанова № 14), вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком 1.

Згідно з пунктом 2 Постанови № 14, вирішено утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком 2.

Відповідно до пункту 3 постанови № 14, територіальні органи Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань праці і прийняттям рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються; здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів Державної служби з питань праці згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань праці згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Державну службу з питань праці; міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, виконують завдання і функції територіальних органів Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема: Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці - завдання і функції Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Управління Держпраці у Тернопільській області, Управління Держпраці у Чернівецькій області.

Отже, Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці продовжило виконання завдань і функцій Управління Держпраці в Івано-Франківській області та є його правонаступником, не зважаючи на те, що компетенція новоствореного органу розповсюджується на територію кількох областей, на відміну від Управління Держпраці в Чернівецькій області.

На підставі наведеного, апеляційний суд констатує, що внаслідок реалізації приписів постанови № 14 мала місце реорганізація Управління Держпраці в Чернівецькій області, як юридичної особи публічного права із передачею її функцій новоствореному органу - Південно-Західному міжрегіональному управлінню Державної служби з питань праці.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що, згідно із Положенням № 172 про Південно-Західне міжрегіонального управління Держпраці, до повноважень відповідача, зокрема належить проведення розслідування нещасних випадків, відповідно до пункту 58 Порядку № 337.

Тобто, ліквідація Управління Держпраці в Чернівецькій області та утворення Південно-Західного міжрегіонального управління Держпраці, не змінила завдань, які покладені на відповідача державою в особі Кабінету Міністрів України.

Отже, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, зробив вірний висновок, що відповідач є правонаступником прав та обов`язків Управління Держпраці в Чернівецькій області та має повноваження на проведення розслідування нещасних випадків на виробництві.

Цей висновок є підставою для визнання рішення відповідача, щодо відмови призначити та провести повторне спеціальне розслідування нещасного випадку, яке викладене в листі від 10.04.2023 року № ПЗ/1/1666-23, протиправним та зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудавто» щодо скасування акта спеціального розслідування нещасного випадку, призначення та проведення повторного спеціального розслідування нещасного випадку.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції, в частині задоволення позову, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, в частині задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції в цій частині без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року в справі № 500/3697/23, в частині задоволення позову, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 14.12.2023 року