Справа № 320/4164/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року м.Київ № 320/4164/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо незарахування періоду роботи ОСОБА_1 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОВІС ЛТД» з 10.04.1992 по 25.12.1996 до його страхового пенсійного стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати період роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОВІС ЛТД» з 10.04.1992 по 25.12.1996 до страхового пенсійного стажу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати період підприємницької діяльності з 07.10.1999 по 31.12.2004 до страхового пенсійного стажу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі зарахування нового періоду трудового стажу до страхового пенсійного стажу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що він перебуває на обліку відповідача та отримає пенсію за віком з 26.01.2023. Однак ГУ ПФУ України в м. Києва не зарахував період трудової діяльності позивача з 10.04.1992 по 25.12.1996 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОВІС ЛТД», оскільки запис в трудовій книжці завірений печаткою, яка не містить коду ЄДРПОУ. Також, позивач стверджує, що відповідач не зарахував до його страхового пенсійного стажу період його підприємницької діяльності у період з 07.10.1999 по 31.12.2004.

Відповідач, не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що при призначені пенсії за віком не зараховано в страховий стаж період роботи з 10.04.1992 по 25.12.1996, оскільки запис в трудовій книжці завірений печаткою, яка не містить коду ЄДРПОУ, що не відповідає вимогам пункту 2.4 Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту.

Позивач перебуває на обліку відповідача та отримує пенсію за віком з 26.01.2023.

22.04.2020 позивач подав заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про призначення пенсії за віком.

У відповідь на своє звернення позивач отримав лист від 28.04.2020 №83608 про відмову у призначенні пенсії через недостатність у позивача наявного страхового стажу для призначення пенсії. Відповідно до наданих позивачем документів, було визначено загальний страховий стаж 20 років 6 місяців 22 дні. Період роботи позивача з 10.04.1992 до 25.12.1996 не зараховано до трудового стажу, оскільки запис у трудовій книжці завірений печаткою, яка не містить коду ЄДРПОУ.

29.12.2022, позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про зарахування до трудового стажу періодів його роботи з 10.04.1992 по 25.12.1996 - на Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОВІС ЛТД»; з 01.04.2000 по 30.09.2010 - період підприємницької діяльності.

До своєї заяви позивач додав копію трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 29.11.1980; свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи - зареєстрованого від 07 жовтня 1999 р.; довідки від 19.07.2011 № 2559/Д/17-246, виданої Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м.Києва про сплату всіх єдиних податків за період з 01.04.2000 до 30.09.2010.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 24.11.1980, що стосується спірного пуіодів, позивач з 10.04.1992 до 25.12.1996 - працював директором ТОВ "ОВІС ЛТД".

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 №986274 від 03.02.2011, позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 07.10.1999.

Відповідно до довідки ДПІ у Шевченківському районі м.Києва від 19.07.2011 №2559/Д/17-246 згідно рішень: III сесії, XXIII скликання Шевченківської районної у м. Києві Ради рішення № 34 від 20.12.2001 для виду діяльності: торгово-посередницька діяльність встановлено ставку єдиного податку в розмірі 200 грн на місяць; V сесії XXIV скликання від 13.02.2003, № 291 від 19.02.2004 та X сесії XXIV скликання Шевченківської районної у м. Києві Ради, №547 від 23.06.2005 для виду діяльності: виготовлення меблів встановлено ставку єдиного податку в розмірі 180 грн. на місяць; XV сесії IV скликання Шевченківської районної у м. Києві Ради та № 666 від 21.02.2006 року XVII сесії IV скликання Шевченківської районної у м. Києві Ради, №301 від 16.10.2007 із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Шевченківської районної у м. Києві Ради № 459 від 24.04.2008 для виду діяльності: виробництво меблів, інші види виробництва встановлено ставку єдиного податку в розмірі 200 грн на місяць.

За період з 01.04.2003 по 30.09.2010 роки сплачено єдиного податку: з 01.04.2000 по 30.06.2000 - 600,00 грн; 01.01.2001 по 31.12.2000 - 2400,00 грн; 01.04.2003 по 31.12.2003 - 1620,00 грн; з 01.04.2004 по 31.12.2004 - 1620,00 грн; з 01.01.2005 по 31.12.2005 - 2160,00 грн; з 01.01.2006 по 31.12.2006 - 2280,00 грн; з 01.01.2007 по 31.12.2007 - 2400,00 грн; з 01.01.2008 по 31.12.2008 - 2400,00 грн; 01.01.2009 по 31.12.2009 - 2400,00 грн; з 01.01.2010р. по 30.06.2010 - 1200,00 грн.

Згідно наданих декларацій позивач: з 07.01.1999 по 31.12.1999 від підприємницької діяльності доходу не отримував; з 01.01.2000 по 31.03.2000 від підприємницької діяльності доходу не отримував; з 01.07.2000 по 31.12.2000 від підприємницької діяльності доходу не отримував; з 01.10.2001 по 31.12.2001 від підприємницької діяльності доходу не отримував; з 01.01.2002 по 31.12.2002 від підприємницької діяльності доходу не отримував; з 01.01.2003 по 31.03.2003 від підприємницької діяльності доходу не отримував; з 01.01.2004 по 31.03.2004 від підприємницької діяльності доходу не отримував; з 01.07.2010 по 31.12.2010 від підприємницької діяльності доходу не отримував.

На звернення позивача, ГУ ПФУ в м. Києві листом від 26.01.2023 повідомило, що на підставі заяви від 29.12.2022 позивачу призначена пенсія за віком з 26.01.2023. Страховий стаж, врахований по 30.09.2022, складає 26 років 01 місяць 19 днів. При призначенні пенсії за віком не зараховано в страховий стаж період роботи з 10.04.1992 по 25.12.1996, оскільки запис в трудовій книжці завірений печаткою, яка не містить коду ЄДРПОУ, що не відповідає вимогам пункту 2.4 Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників». Стаж позивача складається з наступних періодів: з 01.09.1977 до 25.03.1979 - навчання у навчальному закладі (1 рік 6 місяців 25 днів); з 09.04.1979 до 13.08.1979 - навчання у навчальному закладі (4 місяців 5 днів); з 01.09.1979 до 05.02.1981 - навчання у навчальному закладі (1 рік 5 місяців 5 днів); з 18.02.1981 до 22.04.1981 - навчання у навчальному закладі (2 місяці 5 днів); з 04.05.1981 до 01.06.1983 - військова строкова служба (2 роки 0 місяців 28 днів); з 01.09.1983 до 01.03.1988 - навчання у навчальному закладі (4 роки 6 місяців 1 день); з 05.04.1988 до 02.04.1992 - 3 роки 11 місяців 28 днів; з 15.01.1997 до 01.10.1999 - 2 роки 8 місяців 17 днів; з 01.03.2000 до 31.03.2000 - 1 місяць; з 01.04.2000 до 30.06.2000 - 3 місяці; з 01.01.2001 до 31.12.2001 - 1 рік 0 місяців 0 днів; з 01.04.2003 до 31.12.2003 - 9 місяців; з 01.04.2004 до 31.12.2005 - підприємницька діяльність (1 рік 9 місяців 0 днів); з 01.01.2007 до 30.06.2010 - підприємницька діяльність (3 роки 6 місяців 0 днів); з 25.09.2019 до 30.06.2020 - 9 місяців 7 днів; з 01.07.2020 до 31.08.2020 - 1 місяць 18 днів; з 06.09.2021 до 30.09.2022 - 1 рік 1 місяць 0 днів. Усього: 26 років 1 місяць 19 днів.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи у ТОВ "ОВІС ЛТД" з 10.04.1992 до 25.12.1996 та періоду ведення підприємницької діяльності з 07.10.1999 до 31.12.2004, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV; тут та надалі у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII (далі Закон N 1788-XII; тут та надалі в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Відповідно до статті 56 Закону N 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що з 01.01.2004 законодавцем запроваджено поняття «страховий стаж», для отримання якого обов`язковою умовою є сплата страхових внесків; трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, прирівнюється до страхового.

Згідно статті 62 Закону N 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1) визначено перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядок №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом досліджено трудову книжку позивача та встановлено, що у ній, серед іншого, міститься такий запис: з 10.04.1992 до 25.12.1996 - працював директором ТОВ "ОВІС ЛТД".

При цьому, такий запис завірено печаткою, яка не містить коду ЄДРПОУ ТОВ "ОВІС ЛТД".

Отже, незарахування періоду роботи з 10.04.1992 до 25.12.1996 зумовлене відсутністю відомостей у трудовій книжці про організацію, яка здійснила відповідний запис.

Слід зазначити, що на момент вчинення записів у трудовій книжці за спірний період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, пунктом 2.3 якої установлено, що всі записи у трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), проте не пізніше тижневого терміну, а при звільненні у день звільнення і мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням таких періодів.

Правова позиція про те, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Судом не встановлено недостовірності вказаних записів та трудової книжки в цілому, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Отже, відсутність печатки не може бути підставою неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при обчисленні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку про те, що бездіяльність відповідача щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 10.04.1992 до 25.12.1996 включно є протиправною.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати період підприємницької діяльності з 07.10.1999 по 31.12.2004 до страхового пенсійного стажу ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1, 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Як передбачено статтею 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

За приписами підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до абзаців другого, третього пункту 4 Постанови № 637 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.09.2022 № 1058) періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) визначені документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Так, відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Тобто, у період з 1993 року по 01.07.2000 на законодавчому рівні було передбачено зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій період здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації як платники внесків в органах пенсійного фонду.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 по справі №643/20104/15-а.

Суд звертає увагу, що предметом спору у даній справі є оцінка правомірності дій відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до загального трудового (страхового) стажу періоди роботи фізичної особи - підприємця з 1999 по 2004 рік.

Як вбачається із довідки ДПІ у Шевченківському районі м.Києва від 19.07.2011 №2559/Д/17-246 згідно рішень: III сесії, XXIII скликання Шевченківської районної у м. Києві Ради рішення № 34 від 20.12.2001 для виду діяльності: торгово-посередницька діяльність встановлено ставку єдиного податку в розмірі 200 грн на місяць; V сесії XXIV скликання від 13.02.2003 року, № 291 від 19.02.2004 року та X сесії XXIV скликання Шевченківської районної у м. Києві Ради, №547 від 23.06.2005 для виду діяльності: виготовлення меблів встановлено ставку єдиного податку в розмірі 180 грн. на місяць; XV сесії IV скликання Шевченківської районної у м. Києві Ради та № 666 від 21.02.2006 року XVII сесії IV скликання Шевченківської районної у м. Києві Ради, №301 від 16.10.2007 р. із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Шевченківської районної у м. Києві Ради № 459 від 24.04.2008 для виду діяльності: виробництво меблів, інші види виробництва встановлено ставку єдиного податку в розмірі 200 грн. на місяць.

За період з 01.04.2003 по 30.09.2010 роки сплачено єдиного податку:

- З 01.04.2000р. по 30.06.2000р. - 600,00 грн.

- З 01.01.2001р. по 31.12.2000р. - 2400,00 грн.

- 3 01.04.2003р. по 31.12.2003р. - 1620,00 грн.

- З 01.04.2004р. по 31.12.2004р. - 1620,00 грн.

- З 01.01.2005р. по 31.12.2005р. -2160,00 грн.

- З 01.01.2006р. по 31.12.2006р. - 2280,00 грн.

- З 01.01.2007р. по 31.12.2007р. - 2400,00 грн.

- 3 01.01.2008р. по 31.12.2008р. - 2400,00 грн.

- З 01.01.2009р. по 31.12.2009р. - 2400,00 грн.

- З 01.01.2010р. по 30.06.2010р. - 1200,00 грн.

Згідно наданих декларацій позивач: з 07.01.1999 по 31.12.1999 від підприємницької діяльності доходу не отримував; з 01.01.2000 по 31.03.2000 від підприємницької діяльності доходу не отримував; з 01.07.2000 по 31.12.2000 від підприємницької діяльності доходу не отримував; з 01.10.2001 по 31.12.2001 від підприємницької діяльності доходу не отримував; з 01.01.2002 по 31.12.2002 від підприємницької діяльності доходу не отримував; з 01.01.2003 по 31.03.2003 від підприємницької діяльності доходу не отримував; з 01.01.2004 по 31.03.2004 від підприємницької діяльності доходу не отримував; з 01.07.2010 по 31.12.2010 від підприємницької діяльності доходу не отримував.

Як вже зазначено судом, Порядком №637 передбачено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності). Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач в період з 1999 по 2004 рік як фізична особа-підприємець сплачував у Пенсійний фонд єдині внески та має право на зарахування до його страхового стажу періоду заняття ним підприємницькою діяльністю з 1999 по 2004 рік.

З листа відповідача від 26.01.2023 вбачається, що позивачеві зараховано до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності: з 01.03.2000 до 31.03.2000 - 1 місяць; з 01.04.2000 до 30.06.2000 - 3 місяці; з 01.01.2001 до 31.12.2001 - 1 рік 0 місяців 0 днів; з 01.04.2003 до 31.12.2003 - 9 місяців; з 01.04.2004 до 31.12.2005 - підприємницька діяльність (1 рік 9 місяців 0 днів), що повністю відповідає відомостям, наявним у довідці ДПІ у Шевченківському районі м.Києва від 19.07.2011 №2559/Д/17-246 щодо розмірів сплати позивачем єдиного податку як фізична-особа підприємець.

Відтак, дії відповідача щодо зарахування позивачеві до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 10.10.1999 до 31.12.2004 пропорційно до сплачених ним внесків (єдиного податку) у цей період є правомірними, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити.

Водночас, відповідачем не враховано до страхового стажу позивача період здійснення підприємницької діяльності у період з 07.10.1999 до 01.03.2000 через відсутність відомостей про сплату позивачем страхових внесків.

Однак, суд звертає увагу, що для зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача достатньо лише довідки про реєстрацію позивача як суб`єкта підприємницької діяльності.

Отже, період період здійснення підприємницької діяльності позивача у період з 07.10.1999 до 01.03.2000 підлягає зарахуванню до його трудового стажу.

Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати період роботи позивача в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОВІС ЛТД» з 10.04.1992 по 25.12.1996 та період здійснення підприємницької діяльності позивача з 07.10.1999 до 01.03.2000 до страхового пенсійного стажу забезпечить ефективне відновлення його прав.

Суд враховує, що позивачеві призначено пенсію за віком з 26.01.2023, а тому належним способом захисту позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ в м.Києві здійснити перерахунок пенсії з 26.01.2023 з урахуванням нових періодів роботи позивача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У силу вимог частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до копії квитанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору на суму 715,73 грн, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо незарахування періоду роботи ОСОБА_1 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОВІС ЛТД» з 10.04.1992 по 25.12.1996 до його страхового пенсійного стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ) зарахувати період роботи ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОВІС ЛТД» з 10.04.1992 по 25.12.1996 та період здійснення підприємницької діяльності з 07.10.1999 до 01.03.2000 до страхового пенсійного стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ) здійснити з 26.01.2023 здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з урахуванням періоду роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ОВІС ЛТД» у період з 10.04.1992 по 25.12.1996 та періоду здійснення підприємницької діяльності з 07.10.1999 до 01.03.2000.

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 715 (сімсот п`ятнадцять) грн 73 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.