Справа № 240/21440/23
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Житомир

справа № 240/21440/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головнеого управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України ув Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи з: 23.03.1983 по 11.03.1985 у колгоспі імені Мічуріна; 01.04.1985 по 01.04.1992 у колгоспі "Україна"; 01.07.1996 по 15.05.1997 у колгоспі "Зоря"; 31.12.1998 по 25.02.2000 у колгоспі "Новий шлях"; 22.03.2000 по 20.04.2000 у СФГ "Сад" с.Криве;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до органу Пенсійного фонду України із відповідною заявою про призначення пенсії за віком. Однак, відповідач листом повідомив про відмову у призначенні пенсії за віком у зв"язку з відсутністю необхідного страхового стажу, внаслідок відмови зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 23.03.1983 по 11.03.1985 у колгоспі імені Мічуріна; 01.04.1985 по 01.04.1992 у колгоспі "Україна"; 01.07.1996 по 15.05.1997 у колгоспі "Зоря"; 31.12.1998 по 25.02.2000 у колгоспі "Новий шлях"; 22.03.2000 по 20.04.2000 у СФГ "Сад" с.Криве.

Позивач зазначає, що вказані періоди роботи підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме записами у трудовій книжці.

Вважаючи, що має право на зарахування до страхового стажу вказаних періодів роботи та призначення пенсії за віком, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження, надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№62463/23).

Зазначає, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" з тих підстав, що згідно з наданими документами його страховий стаж становить 23 років 04 місяці 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Позивачу до страхового стажу не зараховано період роботи: з 23.03.1983 по 11.03.1985 та з 01.04.1985 по 01.04.1992 (відсутня інформація щодо встановлення мінімуму трудової участі у громадському господарстві); з 01.07.1996 по 15.05.1997 у колгоспі "Зоря" (оскільки в записі про прийняття на роботу номер наказу та дата наказу дописані іншим чорнилом); з 1998 до 25.02.2000 у колгоспі "Новий шлях" (в записі відсутня дата прийняття на роботу); з 22.03.2000 по 20.04.2000 у СФГ "Сад" с.Криве (відсутня печатка при звільнені).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№72416/23), у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Судом встановлено, що згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У лютому 2023 року позивач звернувся до управління із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", що не заперечується відповідачем.

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та 01 березня 2023 року прийнято рішення №21 про відмову у призначенні пенсії.

В зазначеному рішенні вказано, що зарахований стаж позивача складає 23 роки 04 місяці 27 днів.

До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи, відображені у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 29.03.1983, а саме:

- з 23.03.1983 по 11.03.1985 та 01.04.1985 по 01.04.1992, оскільки про інформація щодо встановлений мінімум та кількість фактично відпрацьовані вихододні у колгоспі імені Мічурина та колгоспі "Україна" оформлені неналежним чином;

- 01.07.1996 по 15.05.1997 у колгоспі "Зоря" - підстави зарахування на роботу дописано, але не завірено неналежним чином;

- періоди роботи у колгоспі "Новоолексіївський", заявником не надано трудових договорів;

- з 1998 до 25.02.2000 - відсутні повні підстави зарахування та звільнення з роботи;

- 22.03.2000 по 20.04.2000 - відсутня печатка підприємства, що засвідчує запис про звільнення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон України №1058) визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон України №1788-XII).

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Абзацами 1-2 п. 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Судом встановлено, що на момент внесення у трудову книжку позивача записів була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС «Про трудові книжки робітників і службовців» від 06 вересня 1973 року № 656, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи, відповідач вказує, що у записі: з 23.03.1983 по 11.03.1985 та 01.04.1985 по 01.04.1992 інформація про встановлений мінімум та кількість фактично відпрацьовані вихододні у колгоспі імені Мічурина та колгоспі "Україна" оформлена неналежним чином; з 01.07.1996 по 15.05.1997 у колгоспі "Зоря" - підстави зарахування на роботу дописано, але не завірено неналежним чином; періоди роботи у колгоспі "Новоолексіївський" - заявником не надано трудових договорів; з 1998 до 25.02.2000 - відсутні повні підстави зарахування та звільнення з роботи; з 22.03.2000 по 20.04.2000 - відсутня печатка підприємства, що засвідчує запис про звільнення.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 29.03.1983 ОСОБА_1 працював в період:

- з 23.03.1983 по 11.03.1985 в колгоспі імені Мігуріна (Михайлівський район Запорізька область) про що містяться відповідні записи, підпис уповноваженої особи, печатка та номер, дата наказів на підставі яких здійснено такі записи (а.с.51 зворот);

- з 01.04.1985 по 01.04.1992 в колгоспі "Україна" (Гінічевський район Херсонська область) та звільнений за власним бажанням, про що містяться відповідні записи, підпис уповноваженої особи, печатка та номер, дата наказів на підставі яких здійснено такі записи (а.с.51 зворот).

Окрім того, відповідно до записів на 18 сторінці трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.03.1983, у графі "Трудова участь у громадському господарстві", позивач відпрацював:

- 1983 рік фактично відпрацьовано вихододнів 274 (встановлений мінімум вихододнів - 234);

- 1984 рік фактично відпрацьовано вихододнів 284 (встановлений мінімум вихододнів - 270);

- 1985 рік фактично відпрацьовано вихододнів 50 (встановлений мінімум вихододнів - 46);

- 1985 рік фактично відпрацьовано вихододнів 233 (встановлений мінімум вихододнів - 170);

- 1986 рік фактично відпрацьовано вихододнів 307 (встановлений мінімум вихододнів - 230);

- 1987 р. фактично відпрацьовано вихододнів 337 (встановлений мінімум вихододнів - 230);

- 1988 рік фактично відпрацьовано вихододнів 372 (встановлений мінімум вихододнів - 230);

- 1989 рік фактично відпрацьовано вихододнів 322 (встановлений мінімум вихододнів - 230);

- 1990 рік фактично відпрацьовано вихододнів 272 (встановлений мінімум вихододнів - 230);

- 1991 рік фактично відпрацьовано вихододнів 256 (встановлений мінімум вихододнів - 230);

- 1992 рік фактично відпрацьовано вихододнів 31 (встановлений мінімум вихододнів - 40) (а.с. 55 зворот).

Однак судом встановлено, що періоди роботи позивача з 23.03.1983 по 11.03.1985 та 01.04.1985 по 01.04.1992 в колгоспі імені Мічуріна та "Україна" не зараховано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області до страхового стажу позивача, з тих підстав, що інформація про встановлений мінімум та кількість фактично відпрацьовані вихододні у колгоспах оформлені неналежним чином.

Суд вказує, що вказані доводи є безпідставними та необґрунтованими зважаючи на наступне.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1(далі - Порядок №22-1) органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Згідно із пунктом 4.2 вказаного Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Таким чином, наведеними нормами права передбачено право пенсійного органу на перевірку наданих пенсіонером документів для їх підтвердження.

Однак, суду не надано належних і допустимих доказів того, що пенсійний фонд звертався до підприємств, у яких працював позивач або до архівної установи для підтвердження відомостей щодо спірних періодів роботи ОСОБА_1 ..

У даному випадку, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі №175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі №423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17 та від 31 березня 2020 року у справі №446/656/17.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку що позивач надав докази, які не спростовані жодним відповідачем, про те що періоди його роботи з 23.03.1983 по 11.03.1985 у колгоспі імені Мічуріна та з 01.04.1985 по 01.04.1992 у колгоспі "Україна" підлягають зарахуванню до страхового стажу та мають бути враховані органом Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за віком.

Щодо періоду трудової діяльності, які не враховано до загального страхового стажу: з 01.07.1996 по 15.05.1997 у колгоспі "Зоря" у зв"язку з тим, що в записі прийняття на роботу номер наказу та дата наказу дописано іншим чорнилом; з 1998 до 25.02.2000, відсутні повні підстави зарахування та звільнення з роботи; 22.03.2000 по 20.04.2000, відсутня печатка підприємства, що засвідчує запис про звільнення, суд зазначає наступне.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 29.03.1983 ОСОБА_1 працював в період:

- з 01.07.1996 по 15.05.1997 у колгоспі "Зоря", звільнений за власним бажанням, про що міститься відповідні записи, підпис уповноваженої особи, печатка та номер, дата наказів на підставі яких здійснено такі записи (а.с. 52);

- з 1998 до 25.02.2000 у колгоспі "Новий шлях", про що міститься відповідні записи, підпис уповноваженої особи та печатки, також суд вказує, що у графі "підстави" внесення запису про прийняття на роботу вказано наказ "№1 від 2.02.98" який скріплено печаткою (а.с. 54 зворот);

- з 22.03.200 по 20.04.2000 в селянсько-фермерському господарстві "Сад", про що містяться відповідні записи, підпис уповноваженої особи, номер та дата наказів на підставі яких здійснено такі записи (а.с. 55).

Достовірність записів сумніву не викликає.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що: запис наказу про прийняття на роботу іншим чорнилом; відсутність дати прийняття на роботу (за наявності дати наказу "№1 від 2.02.98" про прийняття на роботу); відсутність печатки роботодавця при прийнятті та звільнені (за наявності інформації про сплату страхових внесків страхувальником - роботодавцем), не може бути підставою для відмови в зарахуванні до його трудового стажу спірних періодів роботи, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.

Суд вказує, що відповідно до інформації з реєстру застрахованих осіб, зокрема в оскаржуваний період, а саме з березня 2000 року по квітень 2000 року страхувальником - Селянсько-фермерським господарством "Сад" сплачено страхові внески за застраховану особу - ОСОБА_1 (а.с. 59).

Щодо відсутності дати (число та місяць) прийняття на роботу в записі про трудову діяльність у колгоспі "Новий шлях", за наявності запису у графі "підстави" внесення запису про прийняття на роботу - наказ "№1 від 2.02.98", який скріплено печаткою, суд враховує, що позивач просить зарахувати стаж з 31.12.1998 (останній день року) по 25.02.2000 (а.с. 54 зворот),

Суд наголошує, що досліджені судом записи у трудовій книжці позивача свідчать про послідовність хронології подій періодів роботи позивача.

У свою чергу суд зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, при цьому судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності, будь-то наявність будь-яких виправлень, закреслювань, тощо у трудовій книжці позивача, тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначена обставина не може позбавити позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі №754/14898/15-а, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці може бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці.

Окрім цього відповідачем не вказано жодних інших підстав, за яких зазначені оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.

Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для не зарахування оскаржуваних періодів роботи позивача до страхового стажу.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позивач надав докази, які не спростовані відповідачами, про те, що періоди його роботи: з 23.03.1983 по 11.03.1985 у колгоспі імені Мічуріна; з 01.04.1985 по 01.04.1992 у колгоспі "Україна"; з 01.07.1996 по 15.05.1997 у колгоспі "Зоря"; з 31.12.1998 по 25.02.2000 у колгоспі "Новий шлях"; з 22.03.2000 по 20.04.2000 у СФГ "Сад" підлягають зарахуванню до страхового стажу та мають бути враховані органом Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за віком.

Суд зазначає, що враховуючи страховий стаж зарахований органом Пенсійного фонду України (23 роки 04 місяці 27 днів) та неправомірну відмову в зарахуванні періодів роботи позивача (понад 10 років страхового стажу), то загальний страховий стаж позивача є більшим за необхідний для призначення пенсії - 30 років, що в свою чергу, дає позивачу право на призначення пенсії за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на викладене, з урахування положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №21 від 01.03.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Щодо дати, з якої позивач набув права на призначення пенсії за віком, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи дату звернення позивача до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії - 21.02.2023, та дату народження позивача - ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що пенсію за віком слід призначити саме з 21.01.2023.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

З метою обрання належного способу захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов"язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, як територіальний орган Пенсійного фонду України на території якого зареєстроване місце проживання позивача, зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи ОСОБА_1 : з 23.03.1983 по 11.03.1985 у колгоспі імені Мічуріна; з 01.04.1985 по 01.04.1992 у колгоспі "Україна"; з 01.07.1996 по 15.05.1997 у колгоспі "Зоря"; з 31.12.1998 по 25.02.2000 у колгоспі "Новий шлях"; з 22.03.2000 по 20.04.2000 у СФГ "Сад" та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", з 21.01.2023.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи те що, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження правомірності своєї відмови, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення частково.

У силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, Житомир,10003, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківська область, 61000, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №21 від 01.03.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 23.03.1983 по 11.03.1985 у колгоспі імені Мічуріна; з 01.04.1985 по 01.04.1992 у колгоспі "Україна"; з 01.07.1996 по 15.05.1997 у колгоспі "Зоря"; з 31.12.1998 по 25.02.2000 у колгоспі "Новий шлях"; з 22.03.2000 по 20.04.2000 у СФГ "Сад" та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", з 21.01.2023.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536 (п"ятсот тридцять шість) грн 80 (вісімдесят) коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536 (п"ятсот тридцять шість) грн 80 (вісімдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 18 грудня 2023 року.

Суддя А.В. Горовенко