Справа № 300/6272/23
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" грудня 2023 р. справа № 300/6272/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шумея М.В.розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо незаконної відмови у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 ;
- зобов`язати командира військової частина НОМЕР_1 прийняти рапорт та звільнити ОСОБА_1 на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд).
Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо незаконної відмови у звільненні військовослужбовця ОСОБА_1 .
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
21.09.2023 року на адресу суду надійшла заява на виконання ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 року, якою позивачем було усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
18.10.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти доводів викладених у позовній заяві та просить у задоволенні позову відмовити з мотивів наведених у відзиві.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази, встановив наступне.
Під час проходження служби ОСОБА_1 , виявив бажання бути звільненим з військової служби. ОСОБА_1 , підлягає звільненню з військової служби на підставі ЗУ
«Про військовий обов`язок та військову службу», а саме згідно ст. 26, ч. 4, п. 2, п.п. «г»: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.
Вказані підстави звільнення підтверджуються наступним:
Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 від 27.04.1991 року зареєстровано шлюб з
актовим записом № 56 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_4 батьками ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) є
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Згідно довідки Сер. МСЕ Серія 2-18 АГ № 269207 від 09.07.1997 року,
ОСОБА_7 . має другу групу інвалідності.
Таким чином в ОСОБА_1 , підлягає звільненню з військової служби на підставі ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме згідно ст. 26, ч. 4, п. 2, п.п. «г»: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.
Відповідно ст. 55,63,78 Цивільного кодексу України, опіка та піклування
встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати
свої права та обов`язки.
В липні 2023 року, ОСОБА_1 подав Командиру військової частини НОМЕР_2 рапорт про звільнення, однак він отримав категоричну відмову у зв`язку з вигаданими підставами про недостачу документів.
В серпні 2023 року без зазначеної дати, командування військової частини НОМЕР_2 , надало письмову відмову військовослужбовцю ОСОБА_1 , у якій залишили рапорт військового без задоволення.
З часу подання рапорту пройшов вже тривалий час, а з наказом про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , не ознайомлено.
Вважаючи таку бездіяльність протиправною позивач звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
У відповідності до частини 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Згідно з п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджених Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі по тексту Положення № 1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Судом встановлено, що позивачем було подано командиру військової частини НОМЕР_2 рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Факт отримання вказаного рапорту Військовою частиною НОМЕР_2 не спростовано відповідачем, однак відповідач вказує на те, що рапорт із матеріалами про звільнення з військової служби військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 на адресу військової частини НОМЕР_1 не надходили, а тому такий рапорт не міг бути розглянутим та погодженим юридичною службою військової частини.
Однак, суд звертає увагу на те, що військова частина НОМЕР_2 знаходиться у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 , тому твердження відповідача про те, що він не є належним відповідачем, суд не бере до уваги.
Також, представник відповідача не заперечує, що йому відомо про факт відмови військовою частиною НОМЕР_2 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Частиною першою статті 4 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» встановлено, що комплектування військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань, зокрема Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.
Абзацом 11 підпункту г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану звільняються з військової служби за сімейними обставинами.
Відповідно до п. 233 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Надаючи оцінку доводам позивача щодо бездіяльності відповідача при розгляді рапорту про звільнення його із військової служби, суд зауважує наступне.
За наявності передбачених законом підстав звільнення можливо на будь-якому етапі проходження військової служби.
Як видно з вищенаведених положень чинного законодавства, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах на звільнення з військової служби зазначаються:
1) підстави звільнення з військової служби;
2) думка військовослужбовця щодо бажання/небажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
3) районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Враховуючи те, що рішення Військової частини НОМЕР_1 за результатом розгляду рапорту позивача не приймалося, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_5 рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу» є зверненими на майбутнє та не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та прийняти відповідне рішення.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби та прийняти відповідне рішення.
В іншій частині позовних вимог та до іншого відповідача - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники процесу:

позивач ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 );

відповідач - військова частина НОМЕР_1 (ЄРДПОУ: НОМЕР_7 , АДРЕСА_3 ).

Суддя Шумей М.В.