Справа № 440/3267/19
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 р. Справа № 440/3267/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 16.10.2023, (головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко) по справі № 440/3267/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05.03.2019 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату (із врахуванням раніше виплачених сум) пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням заяви ОСОБА_1 від 02.08.2019 №4092/Г-03, відповідно до статей 52, 55, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з 05.03.2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії розміром, визначеним станом на 01.03.2018 на підставі довідки Полтавського ОВК, з урахуванням 77% грошового забезпечення за відповідною посадою.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 позов задоволено.

Визнано протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05.03.2019 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату (із врахуванням раніше виплачених сум) пенсії на підставі заяви ОСОБА_1 від 02.08.2019 №4092/Г-03, відповідно до статей 52, 55, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з 05.03.2019 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 на підставі довідки Полтавського ОВК, з урахуванням 77% грошового забезпечення за відповідною посадою.

14.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до із заявою в порядку ст. 383 КАС України, в якій просив для забезпечення виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 постановити ухвалу в порядку ст. 249 КАС України у зв`язку з тим, що ГУ ПФУ в Полтавській області не нарахувало компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, передбачене ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" при здійсненні перерахунку пенсії позивача та нарахуванні заборгованості по пенсійній справі, а отже не виконало судове рішення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 року заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив перевірити її законність і обґрунтованість з урахуванням позовних вимог, обставин і доказів наявних в справі, скасувати та прийняти нове судове рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що висновку суду про не вирішення спірним рішенням вимог про компенсацію втрати частини доходів пенсії є безпідставним, оскільки у резолютивній частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 року на відповідача покладено обов`язок, крім іншого провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням його заяви від 02.08.2019 №4092/Г-03 відповідно до статей 52, 55, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". В заяві від 02.08.2019 , як і в позові, позивач просив пенсійний орган здійснити нарахування йому компенсації втрати частини доходів.

Проте, виконуючи вказане рішення, відповідач не нарахував вказану компенсацію, звернення позивача щодо її нарахування відповідач залишив без задоволення, посилаючись на те, що рішенням суду від 17.04.2020 такого обов`язку на пенсійний орган не покладено.

Вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви в порядку ст. 383 КАС України є неправомірним, а тому ухвала підлягає скасуванню.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі також - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області) не надало відзив на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 року зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільноправових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень (п. 40).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.

Процесуальним засобом забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення є судовий контроль, підстави та порядок здійснення якого визначені зокрема статтею 383 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і приписами ст.383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими заявником.

При цьому, в контексті розуміння вимог чинного законодавства, дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єктів владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та/чи юридичних осіб.

Судом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 зобов`язано ГУ ПФУ в Полтавській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату (із врахуванням раніше виплачених сум) пенсії на підставі заяви від 02.08.2019 №4092/Г-03, відповідно до статей 52, 55, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", з 05.03.2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 на підставі довідки Полтавського ОВК, з урахуванням 77% грошового забезпечення за відповідною посадою.

Відповідачем, на виконання судового рішення від 17.04.2020 , проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019, виплата якої здійснюється з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 на підставі довідки Полтавського ОВК, з урахуванням 77% грошового забезпечення за відповідною посадою, що підтверджується витягом з пенсійної справи позивача (а.с.234).

Доводи апелянта щодо не виконання пенсійним органом судового рішення в частині виплати йому компенсації втрати частини доходів є помилковими, оскільки судовим рішенням від 17.04.2020 вказані вимоги не розглядалися, судом обов`язку на пенсійний орган провести ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів покладено не було, отже як вірно зазначив суд першої інстанції підстави для визнання бездіяльності пенсійного органу в цій частині відсутні.

Наявність посилання в резолютивній частині судового рішення на заяву ОСОБА_1 від 02.08.2019, не є підставою для постановлення окремої ухвали за невиконання пенсійним органом судового рішення з огляду на наступне.

Так, дійсно у заяві від 02.08.2019 ОСОБА_1 , крім проведення перерахунку пенсії, також просив ГУ ПФУ в Полтавській області нарахувати йому компенсацію втрати частини доходу.

Разом з тим, звертаючись до суду позивач просив визнати протиправними дії пенсійного органу лише щодо зменшення розміру його пенсії за рахунок виплати її 75% відсотків суми підвищення. Саме щодо цих позовних вимог судом надано оцінку вказаній заяві як в мотивувальній так і резолютивній частинах судового рішення від 17.04.2020. Жодних висновків з приводу компенсації втрати частини доходу судом не зроблено.

Таким чином, оскаржувана в порядку ст. 383 КАС України бездіяльність пенсійного органу не пов`язана з виконанням судового рішення у цій справі.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 по справі № 440/3267/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій