Справа № 520/28240/23
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 грудня 2023 року № 520/28240/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягала у нездійсненні розгляду рапорту ОСОБА_1 від 29.09.2023 про звільнення з військової служби ЗС України за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку із вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років, пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1999 року;

- зобов`язати уповноважену особу Військової частини НОМЕР_2 здійснити розгляд рапорту ОСОБА_1 від 29.09.2023 про звільнення з військової служби ЗС України за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку із вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років, пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1999 року з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.09.2023 позивач вийшов з місця відбування покарання за ч. 4 ст. 402 КК України згідно вироку Дружківського міського суду Донецької області від 29.06.2023 по справі № 229/3831/23 та, дотримуючись вимог чинного законодавства України, 29.09.2023 прибув на ППД своєї військової частини НОМЕР_2 , у складі якої він безпосередньо і проходив військову службу. На місці ПДД військової частини НОМЕР_2 позивачем особисто подано рапорт від 29.09.2023, в якому ОСОБА_1 просив звільнити його з військової служби у запас ЗС України за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку із вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років, пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1999 року. Однак ОСОБА_1 не отримав відповіді за результатами розгляду його рапорту від 29.09.2023 ані особисто, ані за допомогою засобів поштового, ані за допомогою засобів електронного зв`язку, хоча і раніше неодноразово повідомляв Військову частину про наявність підстав для звільнення та наміри звільнитися з військової служби. Разом із цим 05.10.2023 ОСОБА_1 направив відповідний рапорт від 29.09.2023 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на поштову адресу відповідача, докази чого додані до позову. Позивач вважає, що з боку відповідача вбачається протиправна бездіяльність, яка фактично полягає в ігноруванні та нездійсненні розгляду його рапорту від 29.09.2023 про звільнення з військової служби, у зв`язку з чим його права порушені та підлягають захисту і відновленню у судовому порядку.

Ухвалою судді від 16.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі, надано відповідачу строк на подання відзиву.

Копію ухвали доставлено відповідачу засобами електронного зв`язку 17.10.2023.

Відповідач не погодився з позовними вимогами та направив до суду відзив на адміністративний позов, в якому в обґрунтування заперечень зазначив, що військовослужбовцем ОСОБА_1 не подано рапорт на звільнення до командування ВЧ НОМЕР_2 , а також до військової частини не подані документи, які підтверджують право ОСОБА_1 звільнитися з військової служби, які повинні бути відповідним чином завірені. Рапорт від 29.09.2023 року, який був доданий до позову в якості підтвердження доказу фактичного вручення, є фальшуванням фактичних обставин та намаганням ввести в оману суд. На зазначеному рапорті відсутня будь-яка відмітка про вручення або прийняття рапорту ВЧ НОМЕР_2 . Також в позові зазначається, що ОСОБА_1 прибув на ППД в м. Харкові, однак військова частина знаходиться та виконує бойове розпорядження в зоні відповідальності та оперативного управління ОУВ ЗАПОРІЖЖЯ. Солдат ОСОБА_1 після відбування покарання за рішенням суду, відповідно до припису №6662 від 28.09.2023 року повинен був прибути до місця знаходження частини ВЧ НОМЕР_2 до 11 години 30 хвилин 29.09.2023 року, однак до визначеного часу та дати до розташування частини в місце дислокації не з`явився, рапорт та документи, які підтверджують підстави для звільнення, не надав, у зв`язку з чим була складена довідка №180/сзч від 02.10.2023 про самовільне залишення місця служби військовослужбовцем ОСОБА_1 та призначене службове розслідування. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 05.12.2023 витребувано у відповідача Військової частини НОМЕР_2 матеріали службового розслідування стосовно самовільного залишення військової частини позивачем, прийняті за результатами такого розслідування накази, витяг з ЄРДР з приводу реєстрації кримінального правопорушення за фактом СЗЧ.

08.12.2023 до суду частково надійшли витребувані судом документи, витяг з ЄРДР з приводу реєстрації кримінального правопорушення за фактом СЗЧ не наданий у зв`язку з його відсутністю у відповідача.

Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ст. 229 КАС України.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини, доводи відзиву та письмових пояснень, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

01.09.2022 року наказом командира частини НОМЕР_2 № 164 ОСОБА_1 стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , призначено на посаду стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .

Дружківським міським судом Донецької області щодо ОСОБА_1 винесено вирок від 29 червня 2023 року у справі №229/3831/23, яким ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, у вигляді арешту на гауптвахті у Збройних силах України строком на 5 (п`ять) місяців.

28.09.2023 позивач вийшов з місця відбуття покарання згідно вказаному вироку Дружківського міського суду Донецької області.

Позивач зазначає, що дотримуючись вимог чинного законодавства України, 29.09.2023 прибув на ППД своєї військової частини НОМЕР_2 , у складі якої він безпосередньо і проходив військову службу, де подав особисто рапорт від 29.09.2023 про звільнення з військової служби разом із нотаріально засвідченими копіями документів, які підтверджують підставу для звільнення його з військової служби.

29.09.2023 представником ОСОБА_1 адвокатом Лискою П.О. з електронної пошти адвоката також направлено скан-копію вказаного рапорту від 29.09.2023 про звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами на електронну адресу відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка зазначена на офіційній сторінці в соціальній мережі Facebook, а також скан-копії документів.

05.10.2023 ОСОБА_1 направив вказаний рапорт від 29.09.2023 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами відповідачу на адресу: 84293, Донецька обл., Краматорський район, н.п., Олексієво-Дружківка.

Як встановлено судом з трекінгу поштового відправлення з веб-сайту АТ «Укрпошта», вказане відправлення не було отримане адресатом та повернулося на адресу відправника 04.11.2023 з приміткою поштової служби «за закінченням терміну зберігання».

У рапорті від 29.09.2023 ОСОБА_1 просив звільнити його з військової служби у запас ЗС України за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку із вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років, пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1999, зазначаючи про такі обставини: він має дитину з інвалідністю віком до 18 років - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (строк встановлення інвалідності до 04.06.2035), діагноз: дитячий аутизм з інтелектуально-мнестичним зниженням, системним недорозвитком мовлення важкого ступеню, розладом комунікації та соціальної взаємності, що підтверджується: Посвідченням дитини з інвалідністю серії ДДА № 093823 від 31.05.2023, Епікризом № 2421 (Р84.0), Медичним висновком № 52 про дитину Інваліда віком до 18 років від 10.05.2023 року. Водночас у рапорті зазначено, що на утриманні ОСОБА_1 також є малолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивачем також у рапорті вказано його думку щодо бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, а також територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого потрібно було направити його особову справу.

Додатками до рапорту від 29.09.2023 вказані копії: Військового квитку на ім`я ОСОБА_1 , паспорту та РНОКПП на ім`я ОСОБА_1 , Паспорту та РНОКПП на ім`я ОСОБА_4 , Свідоцтва про шлюб, Свідоцтва про народження ОСОБА_3 , Свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Медичний висновок ОСОБА_5 , Посвідчення дитини-інваліда ОСОБА_5 .

Позивач зазначає, що не отримав відповіді за результатами розгляду його рапорту від 29.09.2023 ані особисто, ані за допомогою засобів поштового чи електронного зв`язку, тому вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що є підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірному наказу, враховуючи надані сторонами докази, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Згідно з п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджених указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі по тексту - Положення № 1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Згідно з п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Відповідно до абз.4 п.241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Враховуючи викладене, за результатом розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби приймається відповідне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на те, що 29.09.2023 прибув на пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 , у складі якої він проходив військову службу до відбуття покарання на гауптвахті, та подав особисто рапорт від 29.09.2023 та завірені нотаріально копії документів на підтвердження права на звільнення.

З матеріалів справи судом встановлено, що пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 знаходиться у АДРЕСА_2 , що не заперечується сторонами та підтверджується відповідачем у відзиві та копіями бланків наданих до суду документів, виданих військовою частиною, а також доданим до позовної заяви позивачем скріншотом офіційної сторінки відповідача.

В той же час, копія рапорту не містить доказів його подання, як-то відмітки відповідного підрозділу або посадових осіб військової частини про прийняття такого рапорту. Інших доказів особистого подання рапорту від 29.09.2023 у пункті постійної дислокації ВЧ НОМЕР_2 позивачем не надано.

З огляду на вказане, факт особистого звернення з таким рапортом позивача у пункті постійної дислокації ВЧ НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 не підтверджується матеріалами справи.

Також, з матеріалів справи судом встановлено, що 29.09.2023 представником ОСОБА_1 адвокатом Лискою П.О. з електронної пошти адвоката направлено скан-копію рапорту від 29.09.2023 про звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами на електронну адресу відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка зазначена на офіційній сторінці в соціальній мережі Facebook, а також скан-копії доданих до нього документів.

В той же час, зі скрін-шоту вказаного відправлення вбачається, що направлені з електронної поштової адреси адвоката документи - рапорт та копії документів не засвідчені електронним цифровим підписом позивача, який станом на 29.09.2023 не перебував на гауптвахті та завершив відбування покарання, а відтак мав можливість направити рапорт із засвідченням власним ЕЦП.

Крім того, рапорт про звільнення відповідно до чинного законодавства є документом, який має подаватися за власним підписом особи, яка просить про звільнення з військової служби.

Відтак, без дотримання вимог чинного законодавства щодо направлення документів та документообігу в електронному вигляді, а саме вимог щодо направлення таких документів з ЕЦП, що прирівнює їх до власноруч підписаних паперових документів, вказане звернення не може вважатися таким, що є підписаним позивачем. Зокрема, скан-копія документу, на якій проставлено власноручний підпис позивача, є копією рапорту, а не оригіналом документу.

Враховуючи викладене, направлений представником позивача рапорт від 29.09.2023 без електронного підпису позивача не підлягав розгляду військовою частиною, як рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби.

Щодо обставин направлення 05.10.2023 рапорту позивача від 29.09.2023 засобами поштового зв`язку, суд зазначає наступне.

З трекінгу поштового відправлення з веб-сайту АТ «Укрпошта» судом встановлено, що вказане відправлення з ідентифікатором 157, направлене позивачем за адресою тимчасової дислокації військової частини н.п. Олексієво-Дружківка Краматорського району Донецької області, не було отримане адресатом та повернулося на адресу відправника з приміткою поштової служби «за закінченням терміну зберігання» 04.11.2023.

В той же час, н.п. Олексієво-Дружківка Краматорського району Донецької області був пунктом тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 .

Відповідачем у відзиві зазначається, що військова частина на момент виникнення спірних правовідносин знаходиться та виконує бойове розпорядження від 20.09.2023 в зоні відповідальності та оперативного управління ОУВ ЗАПОРІЖЖЯ, що також підтверджується змістом акту службового розслідування щодо фату самовільного залишення частини позивачем.

Таким чином, судом встановлено, що військовою частиною з метою виконання бойових завдань періодично змінювалось місце тимчасової дислокації, в той же час, пунктом постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 залишалося місто Харків Харківської області.

У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідач зобов`язаний як юридична особа забезпечувати отримання поштової кореспонденції саме у пункті постійної дислокації військової частини, незалежно від місця тимчасової дислокації у зв`язку з виконанням бойових завдань.

В той же час, АДРЕСА_3 є місцем тимчасової дислокації, де військова частина виконує бойові завдання, та, відповідно, в умовах воєнного стану та участі військової частини у відбитті агресії російської федерації на території України може змінюватися в залежності від поставлених бойових завдань.

З матеріалів справи вбачається, що станом на день направлення рапорту позивача (05.10.2023) тимчасове місце дислокації військової частини за вказаною адресою також не знаходилось, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, наданими відповідачем наказами та матеріалами службового розслідування.

Відтак, направлення поштою рапорту до н.п. Олексієво-Дружківка Краматорського району Донецької області не може вважатися направленням рапорту на адресу військової частини, та відповідно, не створює обов`язків з його розгляду відповідачем.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В ході судового розгляду судом встановлено, що позивачем у встановленому законом порядку не подавався до відповідача рапорт про звільнення з військової служби від 29.09.2023, а обставини звернення з вказаним рапортом, про які зазначає позивач у позові, або не підтверджені жодними доказами, або свідчать про недотримання ним вимог чинного законодавства України щодо належного оформлення та направлення такого рапорту за належною адресою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо нерозгляду рапорту позивача від 29.09.2023, а відтак не підтверджено порушень прав позивача у спірних правовідносинах.

Суд також зазначає, що з урахуванням встановлених судом обставин, доводи, на які посилається відповідач, а саме, що ним складена довідка №180/сзч від 02.10.23 про самовільне залишення місця служби військовослужбовцем ОСОБА_1 та проведено службове розслідування, не впливають на висновки суду у даній справі, а відтак судом не враховуються, не досліджуються та не оцінюються.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15.12.2023.

Суддя Білова О.В.