Справа № 158/3985/23
Суддя: Костюкевич О. К.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/3985/23
Провадження № 2-а/0158/129/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2023 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Костюкевича О.К.
секретаря Хмілевської І.О.
за участю представника позивача Коваленко М.В.
відповідача ОСОБА_1
представника відповідача Масюк Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина російської федерації ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, -
в с т а н о в и в :
Управління ДМС України у Волинській області звернулося до суду із адміністративним позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.12.2023 працівниками УДМС у Волинській області було виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни щодо відповідача не приймалось, оскільки останній не документований дійсним паспортним документом, який би давав право на виїзд з України, тому просять постановити рішення про затримання громадянина російської федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення ідентифікації та примусового видворення в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, «Волинський» ДМС України, за адресою: с. Журавичі Луцького району Волинської області, на строк шість місяців з моменту його затримання.
Представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Масюк Г.С. було подано відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки відповідач, будучи на території України звертався до органів УДМС із заявами про надання йому статусу біженця та визнання його особою, що потребує додаткового захисту, так як в країні його громадянської приналежності йому загрожує небезпека. Він вживав усіх заходів щодо узаконення його статусу на території України, однак а даний час оскаржує дії УДМС. Сам він родом із України, та як і родина його дружини, дружина з дітьми також перебувають на території України.
Представник позивача Коваленко М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.
Відповідач Баркаров А. та його представник Масюк Г.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві на адміністративний позов.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 12.12.2023 відповідача було затримано на території України без документів, що надавали б йому право перебувати на території України, рішення про примусове повернення в країну походження позивачем не приймалось, оскільки відповідач не має дійсного паспортного документу, який би надавав йому право виїзду за кордон, тому його поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, за адресою: с. Журавичі вул. Перемоги, 27 Луцького району Волинської області.
Згідно із частинами першою та другою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із частиною першою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до частини першої статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Державну міграційної служби затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Державна міграційна служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Основними завданнями Державної міграційної служби є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення, Державна міграційна служба відповідно до покладених на неї завдань: приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.
Згідно із частиною першою статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином російської федерації, його ідентифіковано, в матеріалах справи наявна копія паспорта громадянина рф та посвідчення водія, виданого рф з фотокарткою.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.
Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:
- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;
- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;
- де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;
- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Згідно з частиною восьмою статті 26 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» убачається, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту". Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, не можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, яка вчинила акт агресії проти України, або в країну, яка не визнає територіальну цілісність та суверенітет України або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Про територіальну цілісність України" від 27 березня 2014 року № 68/262.
Разом з тим, згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та продовженого відповідними Указами Президента України, у зв`язку із повномасштабною збройною агресією зі сторони російської федерації.
Відповідач ОСОБА_5 належить до громадянства країни-агресора, де останнього неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за організацію мітингів, підтримання Навального.
Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з її підзаголовком «Заборона катування» сформульована наступним чином: «Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню». Отже, текст Конвенції не проводить розмежування катування та нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження або покарання. Як зазначено вище, різниця між двома концепціями була встановлена у рішенні «Сельмуні проти Франції».
Крім цього, відповідач вживає усіх заходів для узаконення його перебування на території України. Так він звертався із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 47-50), однак органи ДМС не розглянули зазначену заяву та не прийняли будь-якого рішення по заяві, а обмежились відповіддю в порядку Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 63-64). Це змусило відповідача звернутись з позовною заявою до ДМС з вимогою визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. По вказаній позовній заяві рішення Київським окружним адміністративним судом прийнято не було.
Крім цього, представником позивача не наведено будь-яких фактів відсутності співпраці з боку відповідача для його ідентифікації. А відповідач має бажання легалізуватися на території України, оскільки у зв`язку з його політичними поглядами його життю і здоров`ю загрожує небезпека на території рф.
За таких обставин, суд вважає, що формальне ставлення з боку позивача до перевірки усіх обставин, не прийняття до уваги важливої та достовірної інформації, та примусове повернення відповідача до країни походження (російська федерація), суперечитиме нормам діючого законодавства України та міжнародного права.
Також у зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.
На підставі наведеного, керуючись ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст.ст. 2, 6, 243-245, 289, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
у х в а л и в :
В задоволенні адміністративного позову Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина російської федерації ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, адреса: м. Луцьк, вул. Градний Узвіз, 4, .

Представник позивача Коваленко Мирослава Вікторівна, адреса: м. Луцьк, вул. Градний Узвіз, 4.

Відповідач - громадянин російської федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце перебування: АДРЕСА_1 .

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повний текст рішення складений 14.12.2023