Справа № 200/6230/23
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року Справа№200/6230/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення

(виклику) сторін адміністративний позов ОСОБА_1

до відповідача Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо розгляду рапорту на звільнення та неприйняття рішення щодо звільнення з військової служби старшого солдата ОСОБА_1 з посади командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти, зобов`язання розглянути рапорт на звільнення з військової служби та звільнити в запас старшого солдата ОСОБА_1 з посади командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Вказує, що позивач має батька похилого віку, який згідно висновку лікарсько- консультативної комісії від 28.09.2023 року потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з наявністю хронічного невиліковного захворювання і мешкає разом з ним.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на адміністративний позов відповідач вказав на його безпідставність та зазначив, що належним документом, який підтверджує необхідність стороннього догляду за особою, яка досягла 18-тирічного віку, є висновок медико-соціальної експертної комісії, а не висновок лікарсько-консультативної комісії, про що роз`яснено позивачу.

Враховуючи наведене, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 .

07.09.2020 року згідно контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу ОСОБА_1 прийнятий на військову службу до Збройних Сил України на посаду гранатометника 2 відділення охорони взводу охорони Дружківського міського військового комісаріату Донецької області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії від 28.09.2023 року, виданий КНП «Дружківська міська клінічна лікарня № 1», про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги на професійній основі ОСОБА_1 є здоровим і може надавати постійний сторонній догляд за батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з наявністю хронічного невиліковного захворювання.

03.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби.

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2023 року № 1718 ОСОБА_1 відмовлено в задовленні рапорту про звільнення з військової служби у зв`язку з тим, що висновок ЛЛК про необхідність постійного стороннього догладу за дорослою особою є неналежним документом, виданим поза повноваженням ЛКК.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, в позовній заяві позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-1Х), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На данний час строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 року № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

В свою чергу, підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до п.п. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Як встановлено судом, разом з рапортом про звільнення з військової служби позивачм наданий медичний висновкок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я КНП «Дружківська клінічна лікарня № 1» Дружківської міської ради від 28.09.2023 року про наявність хронічного невиліковного захворювання у батька, ОСОБА_2 , який потребує стороннього догляду.

Суд не приймає довод відповідача, що належним документом, який підтверджує необхідність стороннього догляду за особою, яка досягла 18-тирічного віку, є висновок медико-соціальної експертної комісії, а не висновок лікарсько-консультативної комісії, враховуючи наступне.

Визначення терміну «медичний висновок» вказане в Наказі МОЗ України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 року № 2136. де він вживається у значенні електронного документа, що формується на підставі медичних записів (без відмітки про відміну запису) в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

Наказом МВС України «Про затвердження Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими» від 05.10.2020 року № 705 медичний висновок визначений як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

В Постанові КМУ «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» від 17.04.2019 року № 337 зазначено, що медичний висновок це висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що медичний висновок це документ, який містить об`єктивні дані про стан здоров`я особи та питань та пов`язаних з таким станом здоров`я обставин.

Суб`єктами формування чи видачі медичного висновку зазначені лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

В свою чергу, відповідно до Постанови КМУ «Питання медико-соціальної експертизи» від 03.12.2009 року № 1317 медико-соціальна експертна комісія вносить відомості щодо результатів експертного огляду особи і прийнятих рішень вносить до акта огляду та протоколу засідання комісії.

Отже, як вбачається з вищенаведеного лікар, ЛКК та ЛЕК за результатами проведеного лікування чи обстеження можуть формувати медичний висновок. А МСЕК за результатами проведеного огляду довідку, акт огляду (витяг з акту огляду) та протокол засідання комісії.

Щодо повноважень ЛКК та МСЕК на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає наступне.

Постанова КМУ «Питання медико-соціальної експертизи» від 03.12.2009 року № 1317 відносить до прав та обов`язків МСЕК визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді, а також визначають потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у постійному сторонньому нагляді, догляді. В такому формулюванні відсутнє поняття «постійного догляду». Є право визначати необхідність догляду, стороннього нагляду, аж ніяк не постійного догляду.

Варто привести тезу з висновків суду у рішенні у справі № 460/4128/23: саме по собі поняття «сторонній догляд» є не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге коли надається такий догляд.

При цьому, постійний догляд це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Водночас, відповідно до Наказу МОЗ України «Про затвердження Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності» від 09.04.2008 року № 189 при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я утворюються ЛКК.

До повноважень ЛКК віднесено: видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи; здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

ЛКК має право видавати наступні документи: форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці та висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 року № 407 заповнення висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі віднесено до повноважень членів лікарської комісії.

Отже, відповідних повноважень ЛКК на підтвердження факту необхідності здійснення постійного догляду шляхом видачі відповідного медичного висновку відносно осіб старших 16 років в цьому Наказі не надано.

В наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 року № 667 зазначено, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

Таким чином, через неузгодженість термінів та понять в нормативно-правових актах, що регулюють вказані правовідносини, питання яким документом необхідно підтверджувати необхідність здійснення стороннього догляду та який орган має видавати цей документ залишається відкритим.

Згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлена протиправність дій відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби у зв`язку з тим, що належним документом, який підтверджує необхідність стороннього догляду за особою, яка досягла 18-тирічного віку, є висновок медико-соціальної експертної комісії, а не висновок лікарсько-консультативної комісії, та враховуючи те, що рапорт позивача про звільнення з військовї служби відповідачем розглянутий, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає за необхідне, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог та ухвалити рішення про визнання таких дій протиправними.

Щодо позовних вимог про зобов`язання розглянути рапорт на звільнення з військової служби та звільнити в запас старшого солдата ОСОБА_1 з посади командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти, суд вказує, що прийняття такого рішення про звільнення з військової служби є владними дискреційними функціями відповідача, тому суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно ухвалити рішення про зобов?язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності дій в розумінні зазначеної норми Закону.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у звільненні з військової служби з зобов`язанням відповідача повторно розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства.

В розумінні ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про перерозподіл судових витрат не розглядається.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , юридична адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо розгляду рапорту на звільнення та неприйняття рішення щодо звільнення з військової служби старшого солдата ОСОБА_1 з посади командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти, зобов`язання розглянути рапорт на звільнення з військової служби та звільнити в запас старшого солдата ОСОБА_1 з посади командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби з посади командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби з посади командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти з урахуванням висновків суду та норм чинного законодавства.

В задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.В. Давиденко