Справа № 160/15950/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 160/15950/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року (суддя Юрков Е.О., повне судове рішення складено 14 вересня 2023 року) в справі № 160/15950/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області № 43 від 02 лютого 2023 року про відмову в перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 09 січня 1995 року по 31 березня 2000 року в колгоспі «Прогрес» Софіївського району Дніпропетровської області з урахуванням заробітної плати, а також врахувати заробітну ПАО «Михайловский ГОК» у період роботи з 13 березня 1989 року по 31 жовтня 1994 року, призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV на підставі заяви від 09 грудня 2022 року, виплатити недоотриману пенсію, починаючи з 09 грудня 2022 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року позов задоволено, визнано протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 43 від 02 лютого 2023 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 09 січня 1995 року по 31 березня 2000 року в колгоспі «Прогрес» Софіївського району Дніпропетровської області з урахуванням заробітної плати, а також врахувати довідку про заробітну плату № 12-2/756 від 20 листопада 2019 року ПАО «Михайловский ГОК» у період роботи з 13 березня 1989 року по 31 жовтня 1994 року та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV на підставі заяви від 09 грудня 2022 року та виплатити недоотриману пенсію, починаючи з 09 грудня 2022 року.

В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Дніпропетровській області просить скасувати рішення в частині зобов`язання врахувати довідку про заробітну плату № 12-2/756 від 20 листопада 2019 року ПАО «Михайловский ГОК» у період роботи з 13 березня 1989 року по 31 жовтня 1994 року, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказує на відсутність підстав для врахування довідки ПАО «Михайловский ГОК» у зв`язку з припиненням 01 січня 2023 року участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та відсутності нормативно-правового акту про узгодження порядку дій при призначенні пенсій особам, які працювали на території Російської Федерації. З цього питання посилається на лист Міністерства соціальної політики України від 27 грудня 2022 року № 2800-030102-5/56080.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує з 10 вересня 2022 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

09 грудня 2022 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви позивачем додано такі документи: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ; довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; трудову книжку НОМЕР_2 ; довідку № 09-24/287 від 20 листопада 2019 року, яка уточнює особливий характер роботи або умови праці, які надають право на пільгове призначення пенсії, за час роботи на (мовою оригіналу) - (ПАО «Михайловский ГОК» Курской области, Російська Федерація) в період з 13 березня 1989 року по 31 жовтня 1994 року; довідку 12-2/756 від 20 листопада 2019 року про розмір заробітної плати за час роботи на (мовою оригіналу) - (ПАО «Михайловский ГОК» Курской области, ОСОБА_2 ) в період з 13 березня 1989 року по 31 жовтня 1994 року; документи про проведення атестації робочих місць на (мовою оригіналу) - (ПАО «Михайловский ГОК» Курской области, Российской Федерации); акт зустрічної перевірки управління пенсійного фонду Російської Федерації в м. Желєзногорську Курської області № 64 від 20 листопада 2019 року та супровідний лист від 10 грудня 2019 року № 11-24/417.

Позивач 30 січня 2023 року звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою за № 403 про долучення додаткових документів до матеріалів пенсійної справи, а саме: атестат № 7761 про закінчення СПТУ № 54 м. Дніпропетровська; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 .

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області № 43 від 02 лютого 2023 року у перерахунку пенсії за віком позивачу відмовлено та зазначено, що не зарахований період роботи в колгоспі з 1995-2000 р.р., оскільки відсутня інформація про перейменування (реорганізацію) колгоспу та дані про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі у колгоспі зазначені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок (не зазначено номер та дата документа на підставі чого були внесені відповідні записи). До заяви долучена довідка про заробітну плату №12-2/756 від 20 листопада 2019 року, видана ПАО Михайлівський ГОК Курської області, та акт зустрічної перевірки №64 від 20 листопада 2019 року за період з 01 березня 1989 року по 31 жовтня 1994 року. Довідку про заробітну плату неможливо зарахувати, оскільки документи, необхідні для призначення (перерахунку) пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій був складений. Для зарахування періоду роботи в колгоспі необхідно надати уточнюючу довідку про перейменування (реорганізацію).

Врахувавши, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а уточнюючі довідки підприємств необхідні в разі відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці, суд першої інстанції вважав необґрунтованими твердження органу Пенсійного фонду про відсутність підстав для зарахування періодів роботи позивача в колгоспі «Прогрес» Софіївського району Дніпропетровської області до страхового стажу.

Щодо необхідності легалізації (проставлення апостиля відповідним органом) довідки про заробітну плату № 12-2/756 від 20 листопада 2019 року суд першої інстанції вказав, що такі вимоги є безпідставними, тому визнав протиправним та скасував рішення № 43 від 02 лютого 2023 року про відмову в перерахунку пенсії за віком позивача.

З метою захисту порушених прав позивача суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу позивача період роботи з 09 січня 1995 року по 31 березня 2000 року в колгоспі «Прогрес» Софіївського району Дніпропетровської області з урахуванням заробітної плати, а також врахувати довідку про заробітну плату № 12-2/756 від 20 листопада 2019 року ПАО «Михайловский ГОК» у період роботи з 13 березня 1989 року по 31 жовтня 1994 року та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви від 09 грудня 2022 року та виплатити недоотриману пенсію, починаючи з 09 грудня 2022 року.

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області рішення суду першої інстанції оскаржене в частині зобов`язання врахувати довідку про заробітну плату № 12-2/756 від 20 листопада 2019 року ПАО «Михайловский ГОК» у період роботи з 13 березня 1989 року по 31 жовтня 1994 року.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає висновок суду першої інстанції в оскарженій частині обґрунтованим.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10 вересня 2022 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Позивач 09 грудня 2022 року звернулась до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням до страхового стажу періоду роботи з 09 січня 1995 року по 31 березня 2000 року в колгоспі «Прогрес» Софіївського району Дніпропетровської області та з урахуванням заробітної плати, а також врахуванням стажу та заробітної плати ПАО «Михайловский ГОК» у період роботи з 13 березня 1989 року по 31 жовтня 1994 року.

За принципом екстериторіальності програмним забезпеченням Пенсійного фонду України визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу, - ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області № 43 від 02 лютого 2023 року відмовлено у перерахунку пенсії.

В рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 01 вересня 1984 року по 14 липня 1986 року; не зарахований період роботи в колгоспі з 1995 по 2000 роки, оскільки відсутня інформація про перейменування (реорганізацію) колгоспу, дані про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі у колгоспі зазначені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок (не зазначено номер та дата документа, на підставі якого внесені відповідні записи); до заяви залучена довідка про заробітну плату № 12-2/756 від 20 листопада 2019 року, видана ПАО «Михайлівській ГОК» Курської області, та акт зустрічної перевірки № 64 від 20 листопада 2019 року за період з 01 березня 1989 року по 31 жовтня 1994 року.

Довідку про заробітку плату неможливо зарахувати, оскільки документи, необхідні для призначення (перерахунку) пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи або інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій був складений.

Для зарахування періоду роботи в колгоспі необхідно надати довідку про перейменування (реорганізацію).

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання врахування при визначенні стажу періоду роботи та заробітної плати, отриманих в Російській Федерації.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи зі змісту рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області, стаж та заробітна плата, отримані позивачем в ПАО «Михайловский ГОК», з 13 березня 1989 року по 31 жовтня 1994 року не зараховані у зв`язку з виходом України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Суд вказує, що відомості щодо трудової діяльності позивача з 13 березня 1989 року по 31 жовтня 1994 року на території Російської Федерації містяться в трудовій книжці позивача та підтверджені довідкою 12-2/756 від 20 листопада 2019 року про розмір заробітної плати ПАО «Михайловский ГОК» Курської области Російської Федерацїї, документами про проведення атестації робочих місць, актом зустрічної перевірки управління пенсійного фонду Російської Федерації в м. Желєзногорську Курської області № 64 від 20 листопада 2019 року та супровідним листом від 10 грудня 2019 року № 11-24/417.

Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

13 березня 1992 року в місті Москва підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода від 13 березня 1992 року) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 Угоди від 13 березня 1992 року призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди).

Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року (далі Угода від 14 січня 1993 року), а саме статті 6, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до частини третьої статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України № 290/95-ВР від 11 липня 1995 року, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав N 01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Разом з тим, не зарахований відповідачем до страхового стажу період роботи в Російській Федерації відноситься до періоду, коли приведені вище угоди були чинними для України, тому зазначені періоди мають бути зараховані до страхового стажу позивача.

Апелянт зазначає, що період роботи в Російській Федерації не може бути зарахований також до страхового стажу через відсутність нормативно-правового акту про узгодження порядку дій при призначенні пенсій особам, які працювали на території Російської Федерації, що підтвердження листом Міністерства соціальної політики України від 27 грудня 2022 року № 2800-030102-5/56080.

З цього питання суд зазначає, що цей період роботи позивача підтверджується записами трудової книжки, та іншими приведеними вище документами, тому має бути зарахований до страхового стажу.

Якщо ж апелянт вважає непідтвердженим сплату роботодавцем страхових внесків, то суд звертає увагу, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від його фінансового стану.

Особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування пенсійним органом до страхового стажу особи при призначенні пенсії періоду її роботи, відносно яких відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Відповідно, відсутність даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії позивачу за спірний період не є підставою для позбавлення позивача права на призначення йому пенсії.

Вказаний висновок узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 1 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 30 липня 2019 року у справі № 373/2265/16-а.

Суд звертає увагу, що відсутність у відповідачів можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на території Російської Федерації, не може бути підставою для відмови позивачу у реалізації його права на пенсійне забезпечення з урахуванням страхового стажу, набутого в іншій державі.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Позивач як громадянин України за умови підтвердження трудового стажу наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав, що узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17 та від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Підсумовуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи та неврахування заробітної плати за цей період, а також про протиправність рішення про відмову у перерахунку пенсії.

Рішення суду першої інстанції в іншій частині не оскаржене, тому судом не переглядається.

Також судом не надається оцінки обраному судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача в частині зобов`язання саме ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати спірний період до страхового стажу позивача та здійснити перерахунок пенсії, адже апелянтом не приведено доводів у спростування такого висновку в апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року в справі № 160/15950/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року в справі № 160/15950/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 13 грудня 2023 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко