Справа № 160/27257/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
18.10.2023 року на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 18.10.2023 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 23.10.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 23.10.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме:
- пенсійної справи позивача;
- заяви позивача про перерахунок пенсії з 07 грудня 2020 року;
- листи/відмови (рішення)Пенсійного органу на звернення позивача щодо здійснення такого перерахунку та інші докази щодо суті спору.
01.12.2023 року відповідачем через підсистему Електронний суд подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені додаткові докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 15.12.2023 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача він набув право на пенсію 06 грудня 2020 року та 16 січня 2021 року звернувся з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року.
Проте, отримав відповідь Пенсійного органу про відмову у призначені пенсії, оскільки при розгляді наданих документів незараховано до загального стажу роботи такі періоди роботи: з 18.06.1984 по 30.10.1985 р.р.- в записі про зарахування на роботу є виправлення, з 12.11.1985 по 19.05.1987 р.р.та з 20.05.1987 по 05.07.1989 р.р. - на печатці неможливо визначити назву підприємства.
Вказує, що враховуючи наведене, позивач був вимушений звертатися до голови комісії з припинення юридичної особи - Фінансового управління Шевченківської районної у місті Дніпрі ради для надання довідок, які б підтверджували його спірний стаж роботи.
Також, позивач був вимушений самостійно розшукувати архіви в м.Харків.
Зібравши всі необхідні документи в березні 2021 року та 29 березня 2021 року надав до органів Пенсійного фонду архівні довідки, які, на його думку, підтверджували його стаж. Після остаточного перерахунку стажу, не вистачало одного місяця, та позивач скористався правом купівлі.
Вказує, що пенсію призначено з 29 березня 2021 року, розрахунок якої здійснено за даними, що містяться у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 01.07.2000 року по 30.11.2017 року.
На думку позивача, такі дії Пенсійного органу є протиправними, оскільки 16 січня 2021 року він звернувся з заявою про призначення пенсії, в межах тримісячного строку для звернення з заявою про призначення пенсії, 28 січня 2021 року отримав листа про відмову у призначення пенсії, оскільки не був зарахований стаж.
Тобто, починаючи з 28 січня 2021 року він мав право протягом трьох місяців подати додаткові документи. Документи були подані - 29 березня 2021 року, тобто до спливу трьох місяців.
Окрім того, позивач посилається на те, що відповідачем було заподіяно йому моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі - 20 000,00 гривень.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА
На адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Позивач) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058)».
Вказують, що 09.12.2021 року позивач надав заяву про перерахунок пенсії по заробітній платі та долучив до неї довідки про заробітну плату: від 14.06.2021року №023/21 видану товариством з обмеженою відповідальністю ДДЗ Енергоавтоматика за період роботи з січня 1990 по червень 2000 років, довідку від 02.11.2021 року №2 видану товариством з обмеженою відповідальністю Трансмаг за період роботи з січня по травень 1999 року та довідку від 11.06.2021 №368/17 видану приватним акціонерним товариством Іста-центр за період роботи з червня по жовтень 1999 року.
Довідки про заробітну плату підлягають перевірці достовірності та обґрунтованості видачі документа та враховуються за умови відсутностей розбіжностей між первинними документами та даними, зазначеними в цих довідках
Підтвердження відомостей, наданих для призначення (перерахунку) пенсій встановлюється за результатами перевірки підстав їх видачі, яка проводиться спеціалістами органів Пенсійного фонду України на підприємствах (установах, організаціях).
Вказують, що після проведених перевірок зауважень до довідки від 11.06.2021 року №368/17 не було виявлено, довідку від 02.11.2021 року №2 перевірити немає можливості, оскільки не вдалося встановити місце знаходження архіву підприємства, що підтверджено відповідними актами, які, згідно бази інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (далі ІКІС ПФУ) наявні у пенсійній справі позивача.
Що стосується довідки від 14.06.2021 року №023/21, то, на відміну від попередніх двох довідок, в цій довідці зустрічною перевіркою встановлено розбіжності заробітної плати між тими, що зазначені в цій довідці та даними, що містяться в первинних документах, а саме: у сумах за січень та травень 1993 року, що засвідчено актом від 23.12.2021 року №2427/0400-011003-09), на підставі чого, ТОВ ДДЗ Енергоавтоматика рекомендовано надати достовірну довідку.
Вказують, що 09.06.2023 року позивач надав заяву про перерахунок пенсії та нову, з виправленими сумами згідно акту перевірки довідку про заробітну плату, видану товариством з обмеженою відповідальністю ДДЗ Енергоавтоматика за період роботи з січня 1990 по червень 2000 років від 08.06.2023 року №145.
З 01.06.2023 року позивачу проведено перерахунок пенсії та перераховано середньомісячний заробіток.
За допомогою функції Оптимальний заробіток з наданих довідок обрано 60 місяців заробітку до 01.07.2000 року підряд з найкращими коефіцієнтами.
Таким чином, для визначення розміру пенсії відповідно до статей 27 і 28 Закону №1058 застосовується заробітна плата відповідно до статті 40 Закону No1058 за періоди роботи з 01.01.1990 по 31.12.1994 р.р. та за даними системи персоніфікованого обліку за періоди роботи з 01.07.2000 по 30.11.2017 роки (134 місяці).
Також, відповідач звертає увагу на те, що Позивач просить здійснити перерахунок пенсії з 07.12.2020 року, тобто з дати виникнення права на призначення пенсії, що суперечить положенням частини 4 ст. 45 Закону № 1058 та даті звернення з заявою про перерахунок пенсії (09.06.2023 року).
Щодо стягнення моральної шкоди зазначають про таке.
Відповідач вказує, що для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
У контексті спірних правовідносин саме на позивача законодавець покладає обов`язок доведення факту завдання їй моральної шкоди, а також надання доказів на підтвердження того, що саме рішення відповідача призвело до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.
Вважають, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між відмовою відповідача у призначенні пенсії позивачу та душевними стражданнями останнього та не надані будь - які докази в підтвердження спричиненої шкоди.
Отже, позивачем належним чином не доведено заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань внаслідок дій (бездіяльності) вчинених в межах спірних правовідносин, не обґрунтовано розмір такої шкоди, а отже такі вимоги позивача не підлягають задоволенню.
ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
09.12.2021 року позивач надав заяву про перерахунок пенсії по заробітній платі та долучив до неї довідки про заробітну плату: від 14.06.2021 року №023/21 видану - товариством з обмеженою відповідальністю ДДЗ Енергоавтоматика за період роботи з січня 1990 по червень 2000 років, довідку від 02.11.2021 року №2 видану товариством з обмеженою відповідальністю Трансмаг за період роботи з січня по травень 1999 року та довідку від 11.06.2021 року № 368/17 видану приватним акціонерним товариством Іста-центр за період роботи з червня по жовтень 1999 року.
Після проведених перевірок зауважень до довідки від 11.06.2021 року №368/17 - виявлено не було.
Згідно листів Пенсійного органу, які містяться в матеріалах справи, встановлено, що довідку від 02.11.2021 року №2 перевірити відповідач не мав можливості, оскільки не вдалося встановити місце знаходження архіву підприємства, що підтверджено відповідними актами, які, згідно бази інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (далі ІКІС ПФУ) наявні у пенсійній справі позивача.
Що стосується довідки від 14.06.2021 року №023/21 встановлено, що зустрічною перевіркою Пенсійним органом було встановлено розбіжності заробітної плати між тими, що зазначені в цій довідці та даними, що містяться в первинних документах, а саме: у сумах за січень та травень 1993 року, що засвідчено актом від 23.12.2021 року № 2427/0400-011003-09), на підставі чого, ТОВ ДДЗ Енергоавтоматика. Позивачу було рекомендовано надати достовірну довідку.
09.06.2023 року позивач надав до відповідача заяву про перерахунок пенсії та нову, з виправленими сумами згідно акту перевірки довідку про заробітну плату, видану товариством з обмеженою відповідальністю ДДЗ Енергоавтоматика за період роботи з січня 1990 по червень 2000 років від 08.06.2023 року №145.
На підставі цієї довідки, з 01.06.2023 року позивачу було проведено перерахунок пенсії та перераховано середньомісячний заробіток.
За допомогою функції Оптимальний заробіток з наданих довідок обрано 60 місяців заробітку до 01.07.2000 року підряд з найкращими коефіцієнтами.
Згідно матеріалів пенсійної справи позивача, для визначення розміру пенсії відповідно до статей 27 і 28 Закону №1058 було застосовано заробітну плату відповідно до статті 40 Закону №1058 за періоди роботи з 01.01.1990 по 31.12.1994 р.р. та за даними системи персоніфікованого обліку за періоди роботи з 01.07.2000 по 30.11.2017 роки (134 місяці).
Позивач не погодившись із такими діями Пенсійного органу, щодо здійснення такого перерахунку саме з 01.06.2023 року, та просить суд здійснити перерахунок його пенсії саме з 07.12.2020 року, тобто з дати виникнення права на призначення пенсії, а не як здійснено Пенсійним органом з - 01.06.2023 року.
Слід вказати, не є у справі спірним те, що у червні 2023 року позивачем була надана оновлена довідка за період роботи з січня 1990 по червень 2000 років від 08.06.2023 року №145 та з 01.06.2023 року позивачу був здійснений перерахунок пенсії згідно цієї довідки.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 року № 1058-IV).
Згідно із частиною 2 статті 24 Закон України № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (01.01.2004 року).
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менш 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
З системного аналізу вказаної норми вбачається, що за загальним правилом обчислення пенсії здійснюється за весь період страхового стажу починаючи 01.07.2000 року. Однак, вказане правило має виключення, коли для обчислення пенсії може бути врахована заробітна плата за період страхового стажу з 30.06.2000 року у двох випадках, а саме:
- за бажанням пенсіонера та за умови підтвердження страхового стажу підряд до 01.07.2000 року довідкою про заробітну плату первинними документами;
- у разі, якщо страховий стаж починаючи з 01.07.2000 року становить менше 6 місяців.
Згідно підпункту 3 п. 2.1 розділу II Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії» (Порядок), відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до заяви про перерахунок пенсії за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату по 30 червня 2000 року з зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місце знаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинними документами.
Відповідно до статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії орган, що призначає пенсію, має право проводити перевірку достовірності даних, зазначених в документах, які надані для призначення (перерахунку) пенсії.
Отже, підтвердження достовірності даних довідки про заробітну плату відбувається шляхом проведення органом Пенсійного фонду перевірки за місцем зберігання первинної документації.
VІ. ОЦІНКА СУДУ
Як вбачається із матеріалів справи, 09.12.2021 року позивач надав заяву про перерахунок пенсії по заробітній платі та долучив до неї довідки про заробітну плату: від 14.06.2021 року №023/21 видану - товариством з обмеженою відповідальністю ДДЗ Енергоавтоматика за період роботи з січня 1990 по червень 2000 років, довідку від 02.11.2021 року №2 видану товариством з обмеженою відповідальністю Трансмаг за період роботи з січня по травень 1999 року та довідку від 11.06.2021 року № 368/17 видану приватним акціонерним товариством Іста-центр за період роботи з червня по жовтень 1999 року.
Після проведених перевірок зауважень до довідки від 11.06.2021 року №368/17 - виявлено не було.
Згідно листів Пенсійного органу, які містяться в матеріалах справи, встановлено, що довідку від 02.11.2021 року №2 перевірити відповідач не мав можливості, оскільки не вдалося встановити місце знаходження архіву підприємства, що підтверджено відповідними актами, які, згідно бази інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (далі ІКІС ПФУ) наявні у пенсійній справі позивача.
Що стосується довідки від 14.06.2021 року №023/21 встановлено, що зустрічною перевіркою Пенсійним органом було встановлено розбіжності заробітної плати між тими, що зазначені в цій довідці та даними, що містяться в первинних документах, а саме: у сумах за січень та травень 1993 року, що засвідчено актом від 23.12.2021 року № 2427/0400-011003-09), на підставі чого, ТОВ ДДЗ Енергоавтоматика. Позивачу було рекомендовано надати достовірну довідку.
09.06.2023 року позивач надав до відповідача заяву про перерахунок пенсії та нову, з виправленими сумами згідно акту перевірки довідку про заробітну плату, видану товариством з обмеженою відповідальністю ДДЗ Енергоавтоматика за період роботи з січня 1990 по червень 2000 років від 08.06.2023 року №145.
На підставі цієї довідки, з 01.06.2023 року позивачу було проведено перерахунок пенсії та перераховано середньомісячний заробіток.
За допомогою функції Оптимальний заробіток з наданих довідок обрано 60 місяців заробітку до 01.07.2000 року підряд з найкращими коефіцієнтами.
Згідно матеріалів пенсійної справи позивача, для визначення розміру пенсії відповідно до статей 27 і 28 Закону №1058 було застосовано заробітну плату відповідно до статті 40 Закону №1058 за періоди роботи з 01.01.1990 по 31.12.1994 р.р. та за даними системи персоніфікованого обліку за періоди роботи з 01.07.2000 по 30.11.2017 роки (134 місяці).
Отже, враховуючи наведені вище обставини, судом встановлено, що під час здійснено перерахунку пенсії, Пенсійним органом було перевірено та взято для перерахунку пенсії довідки про заробітну плату позивача, зокрема від 11.06.2021 року №368/17 та 08.06.2023 року №145.
Довідка про заробітну плату позивача за січень-травень 1999 року від 02.11.2021 року №2 не була взята до уваги, під час здійснення перерахунку пенсії, оскільки, як вказує відповідач вони не мали можливості її перевірити, через те, що не вдалося встановити місце знаходження архіву підприємства, що підтверджено відповідними актами, які, згідно бази інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України.
Так, згідно матеріалів справи, вказана довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 02.11.2021 року №2 була видана - ТОВ «Трансмаг» (період з січень-травень 1999 року).
У довідки зазначено, що на всі виплати нараховано страхові внески (єдиний внесок).
Довідка видана на підставі розрахункових відомостей та наказів по підприємству НПК «Іста».
Також вказано, що не заперечують проти перевірки первинних документів за період, зазначений в цій довідці.
Таким чином, уточнюючою довідкою від 02.11.2021 року за №2, яка була надана органу Пенсійного фонду, підтверджується отримання позивачем заробітної плати та її розмір за період роботи з січня травень 1999 року.
Відповідно до ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове державі пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:
1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрані чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавство максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиної внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальна величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державі соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;
2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, ще діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно де законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Відповідно до ч.1 статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, ще знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Згідно частини першої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, де територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
За приписами частини третьої статті 44 Закону України «Пре загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Приписами частини четвертої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, ще перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:
- у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;
- у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Судом встановлено, що форма довідки від 02.11.2021 року за №2 відповідає формі, яка зазначена в додатку № 5 до Порядку 22-1. В довідці зазначено суми заробітної плати з розшифруванням, а також зазначено «На всі виплати нараховано страхові внески (єдиний внесок)», «довідка видана на підставі розрахункові відомостей та наказів по підприємству.», «Не заперечуємо проти перевірки первинних документів за період, зазначений в цій довідці.», як це і вимагається Порядком № 22-1.
Довідки містять підписи керівника підприємства та головного бухгалтера, а також завірені відтисками печатки підприємств.
Окрім цього, суд зазначає, що органи Пенсійного фонди належно не скористались своїм правом, передбаченим ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо перевірки обґрунтованості видачі довідки про заробітну плату від 02.11.2021 року за №2.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 21.02.2020 року у справі №291/99/17 дійшов висновку, про те, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть буть підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.
Отже, посилання на недоліки в довідках про заробітну плату є безпідставними, оскільки такі недоліки не можуть бути самостійною підставою неврахування заробітної плати при обрахунку розміру пенсії позивача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області не належним чином перевірено обґрунтованість видачі довідок про заробітну плату №2 від 02.11.2021 року.
Враховуючи викладене, такі дії Пенсійного органу щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії згідно поданої ОСОБА_1 заяви від 09.06.2023 року є протиправними.
Водночас, з приводу позовних вимог зобов`язального характеру, які заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд зазначає про таке.
Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.
Відтак, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно із пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 09.06.2023 року про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду здійснених у цій справі.
Статтею 56 Конституції України проголошено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За приписами статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з положеннями статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до роз`яснень, які викладено в у п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Однак, позивачем не надано жодних доказів, які б обґрунтовували факт наявності втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, та як наслідок підтверджували наявність моральної шкоди, що в свою чергу свідчить про неналежність її підтвердження.
Позивачем не доведено, що не здійснення перерахунку його пенсії призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.
Таким чином, вказана позовна вимога не підлягає задоволенню.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Щодо витрат на правничу допомогу, у розмірі 8000,00 гривень.
Згідно з ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати по підготовці справи до розгляду.
Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з частинами першою - третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
Частиною сьомою статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.
Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.
Слід вказати, що позивачем надані до суду договір про надання правничої допомоги та акт приймання-передачі надання послуг.
Однак, розглянувши надані суду документи, слід вказати, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, зокрема не надано платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу.
Також суд зазначає, що позивачем належно не підтверджено та не надано доказів на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт адвокатом.
Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії згідно поданої ОСОБА_1 заяви від 09.06.2023 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.06.2023 року про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду в цій справі.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 805,20гривень. В частині щодо стягнення витрат на правничу домомогу відмовити.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ОКПП НОМЕР_1 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 15.12.2023 року.

Суддя В.В. Ільков