Справа № 360/2046/22
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

18 грудня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/2046/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Бабенко Олени Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом адвоката Бабенко Олени Анатоліївни (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області (далі І відповідач), Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області (далі ІІ відповідач), в якому представник позивача просить:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 24 лютого 2022 року по 18 липня 2022 року у розмірі 30000,00 грн щомісячно, а починаючи з 19 липня 2022 року по 11 вересня 2022 року у розмірі до 30000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 12 вересня 2022 року по 31 жовтня 2022 року у розмірі до 30000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24 грудня 2022 року по 18 липня 2022 року у розмірі 30000,00 грн щомісячно, а починаючи з 19 липня 2022 року по 11 вересня 2022 року у розмірі до 30000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 12 вересня 2022 року по 31 жовтня 2022 року у розмірі до 30000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що позивач з 12 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року проходив службу на посаді контролера ІІ категорії 2 відділення 1 взводу охорони 1 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області. Наказом начальника територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області від 08 вересня 2022 року № 371 о/с позивач призначений на посаду контролера ІІ категорії 1 відділення 6 взводу охорони 2 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області з 12 вересня 2022 року, де і проходить службу по теперішній час.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168) в редакції, чинній станом на 28 лютого 2022 року, на виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

В подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року № 217, від 22 березня 2022 року № 350, від 01 квітня 2022 року № 400, при цьому вказані зміни застосовувались з 24 лютого 2022 року, а розмір додаткової винагороди залишався незмінним - 30000 гривень щомісячно та 100000 гривень особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» (згідно з пунктом 2 цієї постанови вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року) внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а саме у пункті 1 в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в чинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Разом з тим, починаючи з 24 лютого 2022 року і до 31 жовтня 2022 року позивачу ненараховувалась та невиплачувалась додаткова винагорода відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

На усні звернення щодо виплати зазначеної додаткової винагороди І відповідач повідомив позивача про відсутність належного фінансування та виділення коштів головним розпорядником коштів, тобто Державною судовою адміністрацією України.

Згідно з відповіддю від 10 листопада 2022 року за вихідним № 40.06-572, отриманої від ІІ відповідача на адвокатський запит від 28 жовтня 2022 року № 6/1, додаткова грошова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» ненараховувалася та невиплачувалася у зв`язку із відсутністю у кошторисах відповідних асигнувань.

Представник позивача вважає, що бездіяльністю вказаних суб`єктів владних повноважень порушується право позивача на отримання встановленого законом та підзаконним актом грошового забезпечення, внаслідок чого позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

З урахуванням вищевикладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області та Територіальне управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області позов не визнали, про що 23 грудня 2022 року та 31 січня 2023 року через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» за вхідними реєстраційними №№ 14684/2022, 855/2023 подали відзиви на позовну заяву від 23 грудня 2022 року б/н та від 31 січня 2023 року б/н відповідно, в яких у задоволенні позовних вимог просять відмовити повністю.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідачі зазначили, що відповідно до частини першої статті 161 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VІІІ) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

Згідно зі статтею 165 Закону № 1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» установлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби затверджується Державною судовою адміністрацією України.

Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби визначений Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року № 384 (далі Порядок № 384).

Відповідно до Порядку № 384 грошове забезпечення співробітникам Служби визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби, інтенсивності та умов служби, почесного звання, спортивного звання (пункт 3 Порядку № 384). Грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення(пункт 4 Порядку № 384). До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за стаж служби (пункт 5 Порядку № 384). До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія (пункт 6 Порядку № 384). До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги (пункт 7 Порядку № 384).

Відповідно до Порядку № 384 підставою для виплати грошового забезпечення, зокрема його основних, додаткових та одноразових додаткових видів, є накази Служби або територіального управління Служби.

Згідно з абзацами першим та другим пункту 1 Постанови № 168 (в редакції, що діяла до 01 липня 2022 року) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 (набрала чинності з 19 липня 2022 року) внесено зміни до Постанови № 168.

Після внесених змін абзацами першим-третім пункту 1 Постанови № 168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідачі зазначають, що вищевказаними нормативно-правовими актами, якими визначений механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, не врегульовано порядок виплати щомісячної додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168. На підставі вищезазначеного, виплата співробітникам Служби судової охорони щомісячної додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, має здійснюватися на підставі спеціальних правил та процедур, встановлених спеціальними актами законодавства України і виданими на підставі них підзаконними нормативно-правовими актами.

Пунктом 2-1 Постанови № 168 встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Крім того, Кабінет Міністрів України пунктом 2 постанови від 03 квітня 2019 року № 289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» визначив, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією України.

Згідно з частиною четвертою статті 161 Закону № 1402-VIII Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби. Територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи (частина шоста статті 161 Закону № 1402-VIII).

Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області діє на підставі Положення про територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області, затвердженого головою Служби судової охорони 08 січня 2020 року (далі Положення).

Пунктом 1.4 розділу 1 Положення визначено, що у своїй діяльності Управління керується Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них нормативно-правовими актами Державної судової адміністрації України, Вищої ради правосуддя, іншими нормативно-правовими актами, наказами, розпорядженнями Голови Служби та цим Положенням.

Згідно з пунктом 1.6 розділу 1 Положення Управління підпорядковується безпосередньо Голові та його заступникам за напрямами діяльності.

І відповідач зауважив, що станом на 11 вересня 2022 року (дата звільнення позивача зі служби в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Луганській області) відсутній визначений головою Служби судової охорони та затверджений Державною судовою адміністрацією України відомчий нормативно-правовий акт, що врегульовує порядок виплати щомісячної додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168.

Отже, резюмує І відповідач, у Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області на час проходження служби позивачем в управлінні, були відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, що встановлена Постановою № 168, за період з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року.

Наказом Державної судової адміністрації України від 31 жовтня 2022 року № 396 затверджено Порядок і умови виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану (далі Порядок і умови виплати).

Відповідно до пункту 4 наказу Державної судової адміністрації України від 31 жовтня 2022 року № 396 цей наказ набирає чинності з дня його опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Згідно з пунктом 1 Порядку та умов виплати ці Порядок і умови визначають механізм виплати додаткової винагороди на період воєнного стану співробітникам Служби Судової охорони. Порядок розроблено на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» зі змінами.

Відповідно до пункту 2 Порядку та умов виплати додаткова винагорода не входить до складових грошового забезпечення, які враховуються під час призначення пенсії, нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, передбаченої статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», грошової компенсації за невикористані дні основної, а також додаткової відпустки, а також є таким доходом, з якого не утримуються аліменти.

Пунктом 3 Порядку та умов виплати додаткова винагорода виплачується співробітникам в період дії воєнного стану, за час проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами згідно з умовами, передбаченими цим Порядком.

Згідно з пунктом 14 Порядку та умов виплати у випадку, якщо співробітник Служби звільнився (звільнений) зі служби в Службі в період дії воєнного стану, виплата додаткової винагороди за період проходження таким співробітником служби здійснюється після надходження встановленим порядком коштів для виплати додаткової винагороди.

Відповідно до пункту 4 Порядку та умов виплати виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління.

Згідно з пунктом 5 Порядку та умов виплати накази про виплату додаткової винагороди співробітникам за минулий місяць визначено видавати до 25 числа поточного місяця.

Розрахунковий період для виплати додаткової винагороди визначається в календарному обчисленні з 24 лютого по 28 лютого 2022 року, а надалі щомісяця пропорційно часу дії воєнного стану (пункт 6 Порядку та умов виплати).

Пунктом 7 Порядку та умов виплати встановлено, що додаткова винагорода виплачується в таких в розмірах: 30 000 гривень співробітникам, які проходять службу в районах ведення бойових дій, пропорційно в розрахунку на місяць; 10 000 гривень іншим співробітникам пропорційно в розрахунку на місяць; 100 000 гривень співробітникам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 11 Порядку та умов виплати перелік районів ведення бойових дій затверджується наказом Головнокомандувача Збройних Сил України

Листом від 30 листопада 2022 року № 30.07.3-2068/вн «Про інформацію щодо районів ведення воєнних (бойових) дій» Служба судової охорони направила до І відповідача копії наказів Головнокомандувача Збройних Сил України «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій».

І відповідачем виконано розрахунки потреби в коштах на виплату додаткової винагороди співробітникам управління у період дії воєнного стану, які листом від 02 грудня 2022 року № 43.07-662/вн спрямовано до Служби судової охорони як до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, для збільшення кошторисних призначень та виділення Управлінню додаткових бюджетних асигнувань по КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» у грудні 2022 року, з метою виконання вимог Постанови № 168.

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов`язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов`язань, у судовому порядку.

Згідно зі статтею 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Отже, наказ управління про виплату додаткової винагороди співробітникам, зокрема і позивачу, має бути виданий у грудні 2022 року, а така виплата позивачу може бути здійснена лише на підставі такого наказу після усунення наявного дефіциту видатків на виплату грошового забезпечення та внесення змін до помісячного розподілу бюджетних асигнувань, що затверджений Службою судової охорони у відповідному Плані асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету Управління на 2022 рік.

ІІ відповідач додатково зазначив, що 14 січня 2022 року затверджено кошторис Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області на 2022 рік.

Територіальне управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області зверталось до центрального органу управління Служби судової охорони з листом щодо потреби коштів, необхідних для виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168. На вказаний вище лист отримано відповідь про те, що центральним органом управління Служби судової охорони разом з Державною судовою адміністрацією продовжується робота стосовно отримання додаткових бюджетних призначень та асигнувань для реалізації норм зазначеної Постанови № 168.

Також ІІ відповідач звернув увагу суду на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» (набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року), в абзаці першому пункту 1 слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

З урахуванням викладеного, відповідачі просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також на адресу суду від Державної судової адміністрації України надійшов відзив на позовну заяву від 17 січня 2023 року за № 10-580/23, а від Служби судової охорони пояснення третьої особи щодо позову від 15 грудня 2022 року б/н. Разом з цим, суд не враховує означені документи, оскільки Державна судова адміністрація України не є відповідачем, а Служба судової охорони третьою особою у цій справі.

Ухвалою від 05 грудня 2022 року про відкриття провадження в адміністративній справі судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії у адміністративній справі № 360/2046/22.

Ухвалою від 05 грудня 2022 року провадження у справі зупинено до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 260/3564/22.

Ухвалою від 23 жовтня 2023 року провадження у справі поновлено.

Дослідивши матеріали судової справи у електронній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) проходив службу у Службі судової охорони, а саме у період з 10 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року на посадах контролера ІІ категорії 1 відділення 1 взводу охорони 1 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області та контролера ІІ категорії 2 відділення 1 взводу охорони 1 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області, у період з 12 вересня 2022 року по теперішній час проходить службу у Територіальному управлінні Служби судової охорони у Івано-Франківській області на посаді контролера ІІ категорії 1 відділення 6 взводу охорони 2 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області, про що свідчать трудова книжка серії НОМЕР_2 від 03 лютого 2020 року, послужний список від 10 лютого 2022 року, витяг з наказу Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області від 10 лютого 2022 року № 38 о/с «По особовому складу», витяг з наказу Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області від 08 вересня 2022 року № 371 о/с «По особовому складу», довідка Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області від 08 лютого 2023 року № 7.

Згідно з довідкою Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області від 07 грудня 2022 року б/н І відповідачем накази про переведення (відрядження) на роботу в іншу місцевість (інші підрозділи ССО) в період з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року стосовно капрала Служби судової охорони ОСОБА_1 не видавались.

Відповідно до довідки Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області від 07 грудня 2022 року б/н накази щодо виплати капралу Служби судової охорони ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 в період з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року не видавались.

Згідно з довідкою Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області від 07 грудня 2022 року б/н капрал Служби судової охорони ОСОБА_1 проходив службу в Службі судової охорони на посаді контролера ІІ категорії 2 відділення 1 взводу охорони 1 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області; в період з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року у щорічній черговій оплачуваній відпустці та на лікарняному не перебував.

Відповідно до витягів з Графіків службового навантаження та несення служби за лютий 2022 року, березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року та вересень 2022 року щодо контролера ІІ категорії 2 відділення 1 взводу охорони 1 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області рядового Служби судової охорони ОСОБА_1 позивач:

у лютому 2022 року: 24 ніс денну службу у складі посту охорони (умовні позначки «ПО» «8»); 26 - ніс добову службу у складі поста пропуску та охорони (умовна позначка «ППО», «24»); 25, 27 та 28 мав вихідні (умовна позначка «Вих»);

у березні 2022 року: 23, 27, 30 - ніс добову службу у складі поста пропуску та охорони (умовні позначки «ППО», «24»); 25, 26, 29 ніс службу у складі резерву (умовна позначка «Р»); 24, 28, 31 - мав вихідні (умовна позначка «Вих»);

у квітні 2022 року: 2, 3, 4, 5, 6, 15, 20, 25, 30 - ніс добову службу старшим наряду у складі поста пропуску та охорони (умовні позначки «СТ», «ППО», «24»); 13, 18, 23, 28 - ніс добову службу у складі поста пропуску та охорони (умовні позначки «ППО», «24»); 7, 8, 9, 11, 12, 17, 22, 27 - ніс службу у складі резерву (умовна позначка «Р»); 1, 10, 14, 16, 19, 21, 24, 26, 29 - мав вихідні (умовна позначка «Вих»);

у травні 2022 року: 5, 10, 15, 20, 25, 30 - ніс добову службу старшим наряду у складі поста пропуску та охорони (умовні позначки «СТ», «ППО», «24»); 3, 8, 13, 18, 23, 28 - ніс добову службу у складі поста пропуску та охорони (умовні позначки «ППО», «24»); 2, 7, 12, 17, 22, 27 - ніс службу у складі резерву (умовна позначка «Р»); 1, 4, 6, 9, 11, 14, 16, 19, 21, 24, 26, 29, 31 - мав вихідні (умовна позначка «Вих»);

у червні 2022 року: 4, 9, 14, 19, 24, 29 - ніс добову службу старшим наряду у складі поста пропуску та охорони (умовні позначки «СТ», «ППО», «24»); 2, 7, 12, 17, 22, 27 - ніс добову службу у складі поста пропуску та охорони (умовні позначки «ППО», «24»); 1, 6, 11, 16, 21, 26 - ніс службу у складі резерву (умовна позначка «Р»); 3, 5, 8, 10, 13, 15, 18, 20, 23, 25, 28, 30 - мав вихідні (умовна позначка «Вих»);

у липні 2022 року: 4, 9, 14, 19, 24, 29 - ніс добову службу старшим наряду у складі поста пропуску та охорони (умовні позначки «СТ», «ППО», «24»); 3, 8, 13, 18, 23, 28 - ніс денну службу у складі поста пропуску та охорони (умовні позначки «ППО», «8»); 2, 7, 12, 17, 22, 27 - ніс службу у складі резерву (умовна позначка «Р»); 1, 5, 6, 10, 11, 15, 16, 20, 21, 25, 26, 30, 31 - мав вихідні (умовна позначка «Вих»);

у серпні 2022 року: 3, 8, 13, 18, 23, 28 - ніс добову службу у складі поста пропуску та охорони (умовні позначки «ППО», «24»); 2, 7, 12, 17, 22, 25, 27 - ніс денну службу у складі поста пропуску та охорони (умовні позначки «ППО», «8»); 1, 6, 11, 16, 21, 26, 31 - ніс службу у складі резерву (умовна позначка «Р»); 4, 5, 9, 10, 14, 15, 19, 20, 24, 29, 30 - мав вихідні (умовна позначка «Вих»);

у вересні 2022 року: 4, 7 - ніс добову службу старшим наряду у складі поста пропуску та охорони (умовні позначки «СТ», «ППО», «24»); 1, 2 - ніс денну службу у складі поста пропуску та охорони (умовні позначки «ППО», «8»); 3 - ніс службу у складі резерву (умовна позначка «Р»); 5, 6, 8, 9, 10, 11 - мав вихідні (умовна позначка «Вих»).

Згідно з довідкою Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області від 19 грудня 2022 року № 5/97-22 про доходи (грошове забезпечення) за період з 01 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року грошове забезпечення позивача у спірний період складалося з таких складових: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби, надбавка за особливості проходження служби, премія, доплата за роботу у нічний час, допомога на оздоровлення та індексація; додаткова винагорода у спірний період не нараховувалася та не виплачувалася.

Згідно з довідкою Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області від 07 грудня 2022 року № 64 про доходи за період з 12 вересня 2022 року по 31 жовтня 2022 року позивачу нараховано до виплати грошове забезпечення у загальному розмірі 20785,39 грн (за вересень 2022 року 8062,71 грн, за жовтень 2022 року 12722,68 грн).

У заяві про виконання ухвали суду від 08 лютого 2023 року б/н ІІ відповідач зазначив, що накази про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, у період з 12 вересня 2022 року по 31 жовтня 2022 року не видавалися.

Представник позивача звернулась до відповідача з адвокатським запитом від 31 серпня 2022 року № 3/1, яким просила серед іншого повідомити чи нараховувалась та виплачувалась ОСОБА_1 додаткова винагорода у розмірі 30000,00 грн починаючи з 24 лютого 2022 року.

Листами від 09 вересня 2022 року № 43.06-143 та від 26 вересня 2022 року № 43.06-162 Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області відмовило представнику позивача у наданні запитуваної інформації та документів.

На адвокатський запит представника позивача від 28 жовтня 2022 року № 6/1 Територіальне управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області листом від 10 листопада 2022 року № 40.06-572 повідомило, що грошове забезпечення співробітникам Служби судової охорони виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення. Для виплати співробітникам Служби додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі Служби або територіального управління Служби за фондом оплати праці відповідних асигнувань на її виплату. Відповідно до статті 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. У затвердженому Державною судовою адміністрацією України кошторисі Служби судової охорони на 2022 рік та кошторисах територіальних управлінь Служби видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою № 168, не передбачалися та не затверджувалися, у зв`язку з чим фінансовий ресурс Служби за фондом оплати праці не дозволяє здійснити таку виплату. У зв`язку з вищевказаними обставинами наказ Управління про виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168 не видавався, проте буде виданий в найкоротший термін після надходження відповідних додаткових асигнувань. Службою ведеться відповідна робота щодо отримання з державного бюджету додаткових асигнувань для виплати співробітникам Служби зазначеної додаткової винагороди.

Листом від 14 березня 2022 року № 30/30.07-273 Служба судової хорони звернулась до Державної судової адміністрації України з запитом про збільшення бюджетних асигнувань Службі судової охорони на період дії воєнного стану, додавши до нього розрахунок потреби в коштах на виплату додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони відповідно до Постанови № 168, згідно з яким за період з 24 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року потреба в коштах складає 35497,50 тис. грн (спискова чисельність співробітників 4733, розмір грошового забезпечення 30000,00 грн, сума за КЕКВ 2112 25355,40 тис. грн, компенсація ПДФО (КЕКВ 2112) 4564,00 тис. грн, разом КЕКВ 2112 29919,30 тис. грн, нарахування (КЕКВ 2120) - 5578,20 тис. грн); за період з 01 березня 2022 року по 25 березня 2022 року потреба в коштах складає 160311,30 тис. грн (спискова чисельність співробітників 4733, розмір грошового забезпечення 30000,00 грн, сума за КЕКВ 2112 114508,10 тис. грн, компенсація ПДФО (КЕКВ 2112) 20611,50 тис. грн, разом КЕКВ 2112 135119,50 тис. грн, нарахування (КЕКВ 2120) - 25191,80 тис. грн); разом потреба в коштах складає 195808,80 тис. грн (сума за КЕКВ 2112 139863,40 тис. грн, компенсація ПДФО (КЕКВ 2112) 25175,40 тис. грн, разом КЕКВ 2112 165038,80 тис. грн, нарахування (КЕКВ 2120) - 30770,00 тис. грн).

Листами від 25 березня 2022 року № 30/30.07-293 та від 05 квітня 2022 року № 30/30.07-322 Служба судової охорони повторно звернулась до Державної судової адміністрації України з запитом про збільшення асигнувань на утримання Служби судової охорони, зазначивши розміри потреб Служби судової охорони у виділенні коштів на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.

Державна судова адміністрація України листом від 12 квітня 2022 року № 11-2814/22 повідомила Службу судової охорони про те, що на цей час Державна судова адміністрація України позбавлена можливості збільшити бюджетні асигнування для виплати співробітникам Служби судової охорони винагороди, передбаченої Постановою № 168.

Також Служба судової охорони з метою виділення коштів на виплату додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони зверталася до Прем`єр-міністра України, Міністра фінансів України, Державної судової адміністрації України, голови Верховного Суду, уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Вищої ради правосуддя, про що свідчать листи Служби судової охорони до зазначених органів та осіб.

Кошторисами Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області та Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області на 2022 рік та довідками про зміни до кошторису на 2022 рік не передбачено додаткових коштів на виплату додаткової винагороди співробітникам Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області та Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області відповідно.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 291 КАС України визначено особливості провадження у типовій справі, зокрема, згідно з частиною третьою цієї статті при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

З огляду на обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права, викладені у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у зразковій справі № 260/3564/22, суд визнає цю адміністративну справу типовою до зразкової справи № 260/3564/22 та вважає за необхідне розглянути її з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає й поняття грошового забезпечення, що відповідно до закону виплачується за рахунок держави військовослужбовцям, поліцейським, особам рядового і начальницького складу за проходження державної служби особливого характеру.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».

За приписами статті 161 Закону № 1402-VIII:

Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах (частина перша);

Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України (частина друга);

Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби (абзац перший частини четвертої);

територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи (частина шоста);

фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина сьома).

Частинами першою, другою статті 162-1 Закону № 1402-VIII визначено, що до працівників Служби судової охорони належать особи, яким присвоєно спеціальні звання співробітників Служби судової охорони, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони. Порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Згідно з частиною першою статті 165 Закону № 1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У силу приписів частини другої статті 165 Закону № 1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» затверджені схеми посадових окладів, тарифних розрядів і коефіцієнтів за основними посадами і спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони та встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.

Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначений Порядком № 384.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу І «Загальні положення» Порядку № 384 цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони (далі Служба). Цей Порядок розроблено на виконання статті 165 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» (далі Постанова № 289) з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці», від 11.08.1995 № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах», від 03.01.2013 № 2 «Про встановлення надбавок до посадових окладів державних експертів з питань таємниць та фахівців, які залучаються до підготовки рішень та висновків державних експертів з питань таємниць» та інших нормативно-правових актів, що регулюють питання оплати праці.

Згідно з пунктом 4 розділу І «Загальні положення» Порядку № 384 грошове забезпечення включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення; 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) надбавка за стаж служби. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) підвищення посадового окладу; 2) надбавки; 3) доплати; 4) премія (пункти 5, 6 розділу І «Загальні положення» Порядку № 384).

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) винагороди; 2) допомоги (пункт 7 розділу І «Загальні положення» Порядку № 384).

Відповідно до пунктів 8, 10 розділу І «Загальні положення» Порядку № 384 грошове забезпечення виплачується співробітникам, які призначені на штатні посади в центральний орган управління Служби та територіальних управліннях Служби. Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.

Періоди, за які грошове забезпечення не виплачується, визначені в пункті 11 розділу І «Загальні положення» Порядку № 384, до яких, зокрема, віднесено час надання співробітникам відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати.

Виплата грошового забезпечення співробітника за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця (пункт 17 розділу І «Загальні положення» Порядку № 384).

Грошове забезпечення співробітнику прийнятому на службу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення співробітникам виплачується по день звільнення включно (пункт 18 розділу І «Загальні положення» Порядку № 384).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

В подальшому, Законами України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-IX, від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, від 07 лютого 2023 року № 2915-IX, від 02 травня 2023 року № 3057-IX, від 27 липня 2023 року № 3276-ІХ, від 08 листопада 2023 року № 3429-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено відповідні Укази Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022, від 06 лютого 2023 року № 58/2023, від 01 травня 2023 року № 254/2023, від 26 липня 2023 року № 452/2023, від 06 листопада 2023 року № 734/2023, якими строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 годин 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 годин 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 годин 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 годин 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частиною першою статті 16 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Відповідно до абзацу тринадцятого статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Частиною першою статті 12 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» визначено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 168, в пункті 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 3 Постанови № 168 Міністерству фінансів України доручено опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

У пункті 5 Постанови № 168 зазначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» (далі Постанова № 793) внесені, зокрема, такі зміни до Постанови № 168:

- в абзаці першому пункту 1 постанови слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць»;

- пункт 1 постанови доповнено новим абзацом такого змісту: «Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення»;

- доповнено постанову пунктом 21, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Наказом Державної судової адміністрації України від 31 жовтня 2022 року № 396 «Про затвердження Порядку і умов виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану» затверджено Порядок і умови виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану (далі - Порядок № 396).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 396 ці Порядок і умови визначають механізм виплати додаткової винагороди на період воєнного стану (далі додаткова винагорода) співробітникам Служби Судової охорони (далі співробітникам). Порядок розроблено на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» зі змінами (далі - Постанова).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 396 додаткова винагорода не входить до складових грошового забезпечення, які враховуються під час призначення пенсії, нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, передбаченої статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», грошової компенсації за невикористані дні основної, а також додаткової відпустки, а також є таким доходом з якого не утримуються аліменти.

Згідно з абзацом першим пункту 3 Порядку № 396 додаткова винагорода виплачується співробітникам в період дії воєнного стану, за час проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами згідно з умовами, передбаченими цим Порядком.

Пунктом 7 Порядку № 396 унормовано, що додаткова винагорода виплачується в таких розмірах: 30000 гривень - співробітникам, які проходять службу в районах ведення бойових дій, пропорційно в розрахунку на місяць; 10000 гривень - іншим співробітникам пропорційно в розрахунку на місяць; 100000 гривень - співробітникам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби. Голові Служби (особі, яка виконує його обов`язки), його заступникам виплата додаткової винагороди здійснюється за письмовим погодженням з Головою Державної судової адміністрації України. Начальникам територіальних управлінь Служби (особам, які виконують їх обов`язки), виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів Служби. Підготовка проектів наказів про виплату додаткової винагороди покладається на підрозділи по роботі з персоналом центрального органу управління, територіальних управлінь Служби. Проєкти наказів складаються на підставі обліку співробітників з урахуванням періодів визначених в пункті 8 цього наказу. Накази про виплату додаткової винагороди співробітникам за минулий місяць видавати до 25 числа поточного місяця (пункти 4, 5 Порядку № 396).

Розрахунковий період для виплати додаткової винагороди визначається в календарному обчисленні з 24 лютого по 28 лютого 2022 року, а надалі щомісяця пропорційно часу дії воєнного стану (пункт 6 Порядку № 396).

У пункті 2 Постанови № 793 та пункті 4 наказу Державної судової адміністрації України від 31 жовтня 2022 року № 396 «Про затвердження Порядку і умов виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану» передбачено, що ці нормативно-правові акти набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Отже, з 24 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України встановив співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану в Україні додаткову винагороду, яка підлягає виплаті їм в порядку та на умовах, визначених Державною судовою адміністрацією України.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 як співробітнику Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області та Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області вказаної додаткової винагороди з мотивів відсутності необхідних бюджетних асигнувань та охоплюють період з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року та з 12 вересня 2022 року по 31 жовтня 2022 року відповідно.

Згідно зі статтею 165 Закону № 1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з основних і додаткових його видів та виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

До додаткових видів грошового забезпечення Порядок № 384 відносить, зокрема, винагороди.

Виходячи з цього, встановлена Постановою № 168 додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони, яку держава взяла на себе обов`язок виплачувати їм на період дії воєнного стану в Україні.

У первинній редакції Постанови № 168 розмір додаткової винагороди для співробітників Служби судової охорони, крім тих із них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, був визначений у фіксованому розмірі - 30000 гривень щомісячно.

Водночас, з урахуванням змін до Постанови № 168, внесених Кабінетом Міністрів України Постановою № 793, розмір цієї додаткової винагороди визначений у граничному розмірі «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Проте в обох зазначених постановах Кабінету Міністрів України (№ 168 і № 793) передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі «Kopecky проти Словаччини» від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Зміст внесених Постановою № 793 змін до Постанови № 168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість «30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Правило щодо пропорційності розміру грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони до виконаної норми праці закріплено й у пункті 14 Порядку № 384, згідно з яким при виплаті співробітникам грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення сум щомісячних основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вказані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права позивача на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн на місяць, передбаченого Постановою № 168 у первинній редакції, тому Постанова № 793 також підлягає застосуванню при вирішенні цього спору.

Відтак, виходячи з приписів частини третьої статті 7 КАС України, суд не застосовує при визначенні розміру належної позивачу додаткової винагороди пункт 7 Порядку № 396, оскільки за імперативною нормою частини другої статті 165 Закону № 1402-VIII розмір грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони встановлюється Кабінетом Міністрів України, тоді як згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» Державна судова адміністрація України уповноважена затверджувати виключно порядок його виплати.

Так само пунктом 2-1 Постанови № 168 (у редакції Постанови № 793), на виконання якого прийнято Порядок № 396, уповноважено керівників відповідних міністерств та державних органів, до яких, зокрема, належить Державна судова адміністрація України, визначити порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої цією постановою.

У зв`язку з цим визначення в пункті 7 Порядку № 396 розмірів додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони за певними критеріями виходить за межі наданих Державній судовій адміністрації України повноважень.

Крім того, суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин Порядку № 396 й у частині визначених ним порядку і умов виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди, оскільки спірні правовідносини виникли до прийняття і набрання чинності цим Порядком. Водночас у спірний період однорідні правовідносини щодо порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони були врегульовані Порядком № 384, що й підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому відмова Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області та Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області у виплаті позивачу додаткової винагороди як однієї зі складових його грошового забезпечення з підстави відсутності відповідних бюджетних асигнувань, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року право особи мирно володіти своїм майном, оскільки доки відповідні правові норми, що передбачають певні виплати, є чинними, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах (справа «Кечко проти України», заява № 63134/00, рішення від 08 листопада 2005 року).

Застосування судом принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини є вимогою частини другої статті 6 КАС України.

За змістом пункту 9 частини першої статті 4, статті 5, частини четвертої статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, який, на думку позивача, порушив його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

У позовній заяві позивач правильно визначив, що спірні правовідносини щодо виплати грошового забезпечення у належному розмірі виникли між ним і Територіальним управлінням Служби судової охорони у Луганській області та Територіальним управлінням Служби судової охорони у Івано-Франківській області, які в силу вимог пункту 10 Порядку № 384 виплачують позивачу грошове забезпечення за місцем проходження ним служби.

Отже, Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області та Територіальне управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області є належними відповідачами за пред`явленим позовом, оскільки саме ці суб`єкти владних повноважень допустили протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах щодо виплати позивачу додаткової винагороди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (№ рішення в ЄДРСР 54398764).

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (частина третя статті 245 КАС України).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, застосовуючи висновки Верховного Суду у зразковій справі № 260/3564/22 про належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 у період з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць за період з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 у період з 12 вересня 2022 року по 31 жовтня 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000,00 грн в розмірі 30000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць за період з 12 вересня 2022 року по 31 жовтня 2022 року.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю лише зі словесним корегуванням обраного представником позивача способу судового захисту.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (пункти перший, другий частини сьомої статті 139 КАС України).

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи, суду надано договір про надання правової допомоги адвокатом від 08 серпня 2022 року № 15, додаткову угоду від 08 серпня 2022 року № 1 до договору про надання правової допомоги адвокатом від 08 серпня 2022 року № 15 та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 08 серпня 2022 року № 15.

Дослідженням договору про надання правової допомоги адвокатом від 08 серпня 2022 року № 15 встановлено, що: Замовник ( ОСОБА_1 ) доручає, а Виконавець ( ОСОБА_2 ) бере на себе зобов`язання надавати Замовнику протягом строку дії Договору наступні послуги юридичного характеру: правова допомога при реалізації Замовником його прав та представлення його інтересів в усіх держаних органах, в тому числі в органах: МВС, прокуратури, СБУ та інших правоохоронних органах, у відділах Державної виконавчої служби, в органах місцевого самоврядування, в будь-яких підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування та форми власності; юридичне супроводження спорів, що виникають у Замовника з будь-яких питань спірного характеру шляхом представництва його інтересів в органах судової влади будь-якої ланки та юрисдикції (перший-третій абзаци пункту 1.1.); Замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги Виконавця в порядку, розмірі та у строки, які визначені умовами даного Договору (підпункт 2.2.3. пункту 2.2); правова допомога здійснюється на засадах повної відплатності та на умовах повної компенсації Замовником вартості витрат, понесених Виконавцем у процесі виконання цього Договору. Порядок, строки та розмір сплати винагороди (гонорару) та компенсації понесених Виконавцем витрат встановлюється сторонами додатковими угодами (пункт 3.1.).

Відповідно до додаткової угоди від 08 серпня 2022 року № 1 до договору про надання правової допомоги адвокатом від 08 серпня 2022 року № 15 Замовник оплачує юридичні послуги, надані адвокатом у сумі 3000,00 грн, які полягають у такому: надання усної консультації 1 година, вартість послуги 500,00 грн; підготовка адвокатського запиту, отримання відповіді на адвокатський запит, підготовка позовної заяви та додатків до неї, направлення вказаних документів до суду 3 години, вартість послуги 2500,00 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 08 серпня 2022 року № 15 ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 3000,00 грн.

Витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 3000,00 грн підтверджені належними та допустимими доказами, стосуються справи, що розглядається, у них наявні необхідні дані, які підтверджують обсяг та перелік наданих послуг і виконаних робіт, здійснених адвокатом, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позов адвоката Бабенко Олени Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області (ідентифікаційний код 43441202, місцезнаходження: вул. Миру, буд. 34, м. Рубіжне, Луганська область, 93010), Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області (ідентифікаційний код 43213960, місцезнаходження: вул. Національної Гвардії, буд. 14-А, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 у період з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць за період з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 у період з 12 вересня 2022 року по 31 жовтня 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000,00 грн пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць за період з 12 вересня 2022 року по 31 жовтня 2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот грн 00 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Служби судової охорони у Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.І. Чернявська