Справа № 340/9580/21
Суддя: Г.М. МОМОНТ
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 року м. Кропивницький Справа №340/9580/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у в порядку спрощеного провадження (письмове провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про:

- визнання протиправними дій Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення) за період з 30.11.2020 року по 28.10.2021 року;

- зобов`язання Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 30.11.2020 року по 28.10.2021 року, за 332 дні, виходячи з розрахунку 904,57 грн у день.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив службу на посаді головного спеціаліста відділу пожежної профілактики управління пожежної безпеки Центрального управління військової служби Збройних Сил України до 25.05.2020 р. Наказом начальника Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України (по стройовій частині) №93 від 25.05.2020 р. виключений зі списків особового складу частини. Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з позивачем усіх розрахунків, зокрема щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 19.12.2017 р. по 01.03.2018 р. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.09.2021 р. у справі №340/5577/20 зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з03.02.2018 р. по 01.03.2018 р. Відповідач провів розрахунок 28.10.2021 р. Водночас відповідачем не було виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, а саме з 30.11.2020 р. (з моменту звернення до суду з позовною заявою) по час виплати індексації грошового забезпечення, а саме по 28.10.2021 р.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву відповідно до якого вважає позов необґрунтованим (а.с.22-26). Відповідач зазначає, що стаття 117 КЗпП, на яку посилається позивач у своєму позові, застосовується як підстава відповідальності саме власника. Однак, Фінансове управління Головного штабу Збройних Сил України не є власником у розумінні статті 117 КЗпП. Відповідач наголошує на тому, що неможливо ототожнювати поняття грошове забезпечення та заробітна плата. Положення Закону №2011-ХІІ не передбачають такого виду відповідальності адміністрації установи, як виплату середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а також даний акт не містить відсильної норми про права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації. Відповідач вказує, що у спеціальному законодавстві гарантування своєчасного розрахунку при звільненні забезпечується не за рахунок відповідальності власника (підприємства) у вигляді виплати середнього заробітку, а за рахунок надання військовослужбовцю права (можливості) перебувати у списках особового складу відповідної військової частини та отримувати визначене грошове забезпечення протягом всього часу. Отже, якщо військовослужбовець при звільненні не забезпечений усіма видами забезпечення, які йому належать, у тому числі грошовим, то він має право не давати згоду на його виключення зі списків особового складу військової частини до дня, коли з ним здійснять повний розрахунок. Відповідач вважає очевидним, що механізм гарантування своєчасного розрахунку при звільненні з військової служби спеціальним законодавством не передбачений. Відповідач звертає увагу на те, що при нарахуванні і виплаті позивачу сум, належних при виключенні із списків особового складу 26.11.2018 р. на підставі наказу начальника Центрального управління безпеки військової служби ЗСУ (по стройовій частині) №93 від 25.05.2020 р., був відсутній спір щодо їх розміру. Позивач почав проявляти активні дії та звернувся до суду щодо виплати індексації за 2018 рік лише після звільнення у 2020 році.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.17).

30.12.2021 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.21).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.05.2022 р. №340/9580/21 зупинено провадження у справі (а.с.35).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 р. поновлено провадження у справі (а.с.37).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 р. витребувано докази (а.с.38).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.05.2023 р. витребувано докази (а.с.45).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 р. витребувано докази (а.с.53).

Заяв, клопотань від учасників процесу до суду не надходило. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 15 §5 наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 15.05.2020 р. №56 відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) полковника ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу пожежної профілактики управління пожежної безпеки Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України (а.с.7).

Пунктом 1 наказу начальника Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України (по стройовій частині) від 25.05.2020 р. №93 полковника ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу пожежної профілактики управління пожежної безпеки Центрального управління безпеки військової служби Збройних Сил України, звільненого наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 15 травня 2020 року №56 у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 25 травня 2020 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.6).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.09.2021 р. у справі №340/5577/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення за період служби з 03.02.2018 року по 01.03.2018 року; зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за період служби з 03.02.2018 року по 01.03.2018 року; у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України відмовлено (а.с.48-52).

28.10.2021 р. Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.09.2021 р. у справі №340/5577/20 виплачено ОСОБА_1 386,78 грн (а.с.57).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ (далі за текстом Закон №2011).

Статтею 1 Закону №2011 встановлено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону №2011 у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 1 статті 10 Закону 2011 визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008 встановлено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Суд враховує, що зазначеними нормативно-правовими актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку з особою звільненою з військової служби, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України, оскільки загальні норми підлягають застосуванню лише за умови неврегульованості правовідносин нормами спеціального законодавства.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду. наведеною у постанові від 31.10.2019 р. у справі №828/598/17 (провадження №К/9901/23837/18).

Відповідно до приписів ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

З огляду на ч.ч.2, 3 ст.2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. №108/95-ВР додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Отже, за своєю правовою природою середній заробіток за час затримки розрахунку не входить до структури заробітної плати, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 30.01.2019 р. у справі №910/4518/16.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 р. у справі №480/3105/19 зазначив, що застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати належних військовослужбовцю сум на день виключення особи зі списків особового складу військової частини. Виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди, передбаченої пунктом 242 Положення №1153/2008.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження надання ОСОБА_1 згоди на виключення його зі списків особового складу без проведення повного розрахунку.

Вирішуючи питання щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує наступне.

Відповідно до абз.3 пункту 1.9 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 р. №260, чинної, на час звільнення позивача (далі за текстом Інструкція №260), військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.

Згідно з підпунктом 37.1.5 пункту 37.1 розділу 37 Інструкції №260 у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються: особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту, а в разі продовження його дії до дня закінчення такого продовження за підставами, визначеними законодавством.

Суд враховує, що період затримки розрахунку при звільненні потрібно розраховувати з дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок з працівником (з дня виключення зі списків особового складу), до дня фактичного проведення такого розрахунку.

Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні позивача розраховується з 26.05.2020 р. по 27.10.2021 р. та складає 520 календарних днів.

З огляду на довідку Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 18.04.2023 р. №305/252 сума середнього заробітку за два місяці перед звільненням становить 55 179,00 грн (а.с.43). При цьому відповідно до довідки судом розраховано, що розмір середньоденної заробітної плати позивача на день звільнення становив 904,57 грн (255 179,00 грн : 61).

Отже, розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 26.05.2020 р. по 27.10.2021 р. становить 470 376,40 грн (904,57 грн х 520).

Суд враховує, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладається обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку виникає відповідальність передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника під час його звільнення, зокрема захист права працівника на своєчасну оплату праці за виконану роботу. При цьому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Суд бере до уваги, що реалізуючи свої права працівник має діяти добросовісно. При цьому під час захисту прав працівника має бути дотриманий розумний баланс між інтересами такого працівника та роботодавця.

Оскільки відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від розміру простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг такої відповідальності може бути неспівмірним та непропорційним наслідкам порушення.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Викладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.05.2019 р. у справі №761/9584/15ц (провадження №14-623цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством. Колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Також Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, застосовуючи у даній справі критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, суд враховує наступні обставини.

Відповідно до відомостей автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що ОСОБА_1 , звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом у справі №340/5577/20 07.12.2020 р. (через 6 місяці 13 днів після звільнення).

Також суд бере до уваги, що розмір невиплачених позивачу коштів становив 386,78 грн (а.с.57).

Таким чином, сума заборгованості (386,78 грн) у 1 216 разів менша від визначеної суми середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні (470 376,40 грн).

З огляду на очевидну неспівмірність сум середнього заробітку з розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, суд дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі 386,78 грн, яка рівнозначна сумі, не виплаченій позивачу при звільненні.

Зважаючи на викладене та беручи до уваги приписи ч.2 ст.9 КАС України, суд дійшов висновку, що за результатами розгляду справи належить визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому, з огляду на висновки суду щодо неспівмірності розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та, як наслідок, зменшення судом розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 386,78 грн.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн (а.с.1), а тому суд стягує на користь позивача документально підтверджені судові витрати (судовий збір) пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 454,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідачем не надано до суду доказів понесення судових витрат, які б підлягали розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

3. Стягнути з Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 386,78 грн (триста вісімдесят шість грн 78 коп.).

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) понесені ним судові витрати (судовий збір) у розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду 15 грудня 2023 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. МОМОНТ