Справа № 372/4182/23
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 372/4182/23 Суддя (судді) першої інстанції: Тиханський О.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Аліменка В.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Долинській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив: скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №7536303 від 16.08.2023 та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позов обґрунтовано тим, що жодних порушень Правил дорожнього руху він не допускав, так як він уважний пильний, та обережний водій, враховуючи, що на момент початку руху, усі вузли та агрегати були у справному робочому стані. Несправність світла виникла під час руху, коли він керував транспортним засобом, та не міг виявити несправності, що не залежало від його волі і відповідно в його діях не було умислу.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що полiцейський взагалi не встановлював питання наявностi чи вiдсутностi вини позивача, та не встановлював стyпiнь вини, а лише констатував факт перегорiлої лампочки освiтлення та притягнув позивача до вiдповiдальностi.

На думку апелянта, полiцейський взагалi не проводив розгляд справи, оскiльки спочатку він оголосив своє рiшення про винесення постанови, зачитав права (якими неможливо скористатись пiсля винесення рiшення по справi), але не надав можливостi ними скористатись, та не оцiнював жодні докази і не встановлював вину, що свідчить про безпідставність такої постанови.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.08.2023 патрульним поліцейським Головчаком А.І. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії EAТ № 7536303, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою ст.121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності слугувало те, що 15.08.2023 о 23 год. 50 хв. в м. Києві по вул. Щербакова 64/9, позивач керував транспортним засобом Рено Меган д.н.з. НОМЕР_1 , в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком та з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла, чим порушив п.2.9 «в» Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивача обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121-3 КУпАП, тому постанова працівника поліції винесена у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені нормами КУпАП, є законною, підстави для її скасування відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У силу вимог пункту 2.9 «в» Правил дорожнього руху водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий; керувати транспортним засобом, зокрема без номерного знака або з номерним знаком, що: неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Частиною першою статті 121-3 КУпАП визначено, що керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, експлуатація транспортного засобу без освітленого номерного знаку в темну пору доби (за наявності всіх інших необхідних ознак складу правопорушення), становить собою окремий склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною першою статті 121-3 КУпАП.

До того ж, у відповідності до пункту 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: зовнішні світлові прилади: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Таким чином, Національна поліція України уповноважена через посадових осіб притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, у разі керування автомобілем з номерним знаком, який є неосвітленим, що перешкоджає його ідентифікації з відстані двадцяти метрів.

При цьому, колегія суддів враховує, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

У відповідності до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, згідно оскаржуваної постанови вбачається, що 15.08.2023 в м. Києві по вул. Щербакова 64/9, позивач керував транспортним засобом Рено Меган д.н.з. НОМЕР_1 , в темну пору доби з неосвітленим номерним знаком та з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла, чим порушив п.2.9 «в» Правил дорожнього руху.

У даному випадку, для підтвердження порушення позивачем п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху, відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, із відповідною фіксацією вчиненого правопорушення тощо.

З матеріалів справи вбачається, що фіксація вчиненого правопорушення - відсутність підсвітки державного номерного знаку на автомобілі «Рено Меган д.н.з. НОМЕР_1 , була проведена поліцейським за допомогою засобу нагрудної камери поліцейського, що підтверджується відеозаписом за №472003, №470640.

Зазначений доказ суд визнає належним та допустимим у відповідності до статті 73-74 КАС України з огляду на те, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить посилання на технічні засоби, за допомогою якого здійснено відеофіксацію даного правопорушення.

У свою чергу, на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського зафіксовано відсутність підсвітки заднього державного номерного знаку на автомобілі позивача та непрацююча ліва фара в режимі ближнього світла.

Посилання позивача на те, що відповідач мав можливість прочитати номерний знак за рахунок штучного освітлення вулиці, колегія суддів оцінює критично, враховуючи, що відповідно до пункту 31.3 Правил дорожнього руху технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкції підприємства-виробника та іншої нормативно-технічної документації.

У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що освітлювальні прибори заднього номерного знаку транспортного засобу позивача, які передбачені саме для достатнього освітлення номерного знаку підприємством-виробником не працювали, а відтак позивачем було порушено п.2.9 «в» Правил дорожнього руху.

Відповідно, наявне штучне освітлення вулиці та задніх ліхтарів також не давали змоги зчитуванню номерних знаків з відстані не менше 20 метрів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 2.3 Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Тобто, саме на водія покладено відповідальність за технічний стан автомобіля як перед початком руху так і під час руху, а тому твердження позивача, що дана несправність виникла під час руху, не звільняє його від адміністративної відповідальності.

Доказів на спростування вказаних обставин позивачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

У свою чергу, за правилами пункту 35.1 Правил дорожнього руху у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Втім, скаржником також не надано до суду доказів, що перед зупинкою позивач рухався дотримуючись вимоги п.п.9.9, 9.10 Правил дорожнього руху із увімкненою аварійною сигналізацією.

Крім того, дана норма регулює вимоги щодо невідповідності технічного стану автомобіля визначеного пунктом 31 Правил дорожнього руху, а в даному випадку позивачем порушено п.2.9 «в» Правил дорожнього руху.

Твердження позивача про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративного правопорушення колегія суддів вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки з наданого відповідачем відеозапису судом не виявлено порушень, допущених патрульним інспектором, при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, з вказаного відеозапису вбачається, що інспектором при розгляді справи про адміністративне правопорушення були дотримані вимоги КУпАП, зокрема повідомлено про вчинене ним порушення.

Дій, які б обмежили права позивача при розгляді справи відповідачем судом не встановлено.

Вказане у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує наявність в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 121-3 КУпАП.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови серії EAТ № 7536303 від 16.08.2023.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 315, 316, 321 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.О. Аліменко

В.П. Мельничук