Справа № 748/2260/23
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 748/2260/23 Суддя (судді) першої інстанції: Сенько М.Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2023 року (м. Чернігів, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною і скасувати постанову Львівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано вчиненням неправомірних дій посадовими особами відповідача, безпідставним затриманням позивача, утримання протягом тривалого часу без жодних пояснень на території РТЦК СП, порушення вимог законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також порушення Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що жодних протиправних дій представники ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо позивача не вчиняли, не порушували його прав і свобод, не затримували і не утримували протягом тривалого часу, на чому наполягає скаржник, а проводили заходи з уточнення військово-облікових даних, в тому числі і стосовно позивача.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з`ясовано усіх обставин у справі, що мають значення для справи. Наголошує, що відповідачем було порушено права позивача та недотримано законодавчо встановленої процедури розгляду такої категорії справ.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою № 347 за підписом начальника Львівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки полковника ОСОБА_2 від 31.05.2023 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400,00 грн (а.с.29-30).

В даній постанові вказано, що ОСОБА_3 своїми діями порушив вимоги ст. 17 Закону України «Про оборону України», а саме: захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством та вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, за що передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до акту відмови від проходження військово-лікарської комісії від 31.05.2023 та протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП від 31.05.2023 позивач відмовився проходити ВЛК у Львівському РТЦК та СП (а.с.7-8).

Позивач вважаючи протиправною вищевказану постанову, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані відповідачем документи підтверджують правомірність накладення адміністративного стягнення на позивача, а обставини на які посилався позивач у позовній заяві не підтверджені доказами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Згідно із статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржувана постанова фактично позивачу не вручалась, доказів її отримання позивачем не надано.

Крім того, відсутні докази про обізнаність позивача про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення відсутня інформація про час і місце розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що з описаного сторонами перебігу подій вбачається порушення порядку їх логічності та послідовності, оскільки представником відповідача не було надано доказів на яких (законних) підставах позивач перебував в приміщенні Львівського РТЦК та СП, яким чином його було туди запрошено чи повідомлено про необхідність з`явитися в конкретний день та час для уточнення облікових даних чи для проходження ВЛК.

Таким чином, колегія суддів не може дійти висновку про правомірність дій представників відповідача, з огляду на незрозумілість порядку їх вчинення.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.

Разом з тим передумовою притягнення особи до адміністративної відповідальності та винесення відповідної постанови є її сповіщення про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому обов`язку контролюючого органу щодо сповіщення особи кореспондує її право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права тощо.

Разом з тим, аналізуючи доводи апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу на те, що ані до суду першої інстанції, ані під час апеляційного провадження відповідачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували, що позивачу надсилалось сповіщення про дату, час та місце розгляду його справи про адміністративне правопорушення.

Більш того відповідач не наводить спростувань доводів апелянта про те, що відповідне сповіщення йому не надсилалось взагалі.

Означені обставини вказують на порушення процедури розгляду відповідної справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які у свою чергу вказують на те, що відповідні процесуальні права позивача (знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання тощо) були знівельовані, що зумовлює протиправність винесення спірної постанови.

Позивач брав участь в оформленні акту відмови від проходження ВЛК та протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП від 21.05.2023, надав пояснення по суті інкримінованого діяння, підписав їх, а від підписання постанови № 347 від тієї ж дати відмовився.

Колегія суддів також вказує, що відповідно до акту відмови від проходження ВЛК від 31.05.2023 та протоколу про адміністративне правопорушення від 31.05.2023, позивач має бути притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, а саме: відмову від проходження ВЛК.

Разом із тим, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що об`єктивною стороною адміністративного правопорушення є зміна місця проживання громадянином, що перебуває на військовому обліку.

Тобто позивач притягнутий до адміністративної відповідальності не за відмову проходження ВЛК, а у зв`язку із зміною місця проживання. При цьому в оскаржуваній постанові № 347 не вказано, яке місце проживання змінене та на яке.

При цьому, факт зміни місця проживання під час оголошення мобілізації не відповідає дійсності, що підтверджується копією паспорта позивача, відповідно якого місце проживання за адресою АДРЕСА_1 зареєстроване 24.09.2021, що вказує на відсутність складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Львівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №347 від 31.05.2023 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 210-1 КУпАП є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення стосовно позивача підлягає закриттю.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2023 року - скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Львівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №347 від 31.05.2023 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та закрити провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 14.12.2023.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна