Справа № 300/56/23
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" грудня 2023 р. справа № 300/56/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1 відділ Івано-Франківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1 відділ Івано-Франківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (надалі третя особа), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 ;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 , звільнити з військової служби старшого електрика-дизеліста взводу матеріально-технічного забезпечення польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він підлягає звільненню на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи. Проте, відповідачем рапорт позивача не розглянуто, його не звільнено. Вказану бездіяльність позивач вважає протиправною та просить суд позов задовольнити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Представник Військової частини НОМЕР_1 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивач вказує, що 27.11.2022 він подав рапорт про його звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Однак, позивач не долучив до позовної заяви жодного належного та допустимого доказу на підтвердження подання вищеописаного рапорту. При цьому, у військовій частині НОМЕР_1 не зареєстровано будь-яких рапортів від позивача про його звільнення з військової служби та відсутні відомості про подачу таких рапортів. Вказане підтверджується відсутністю на долученому рапорті відмітки про його реєстрацію у військовій частині НОМЕР_1 . Також, відсутні докази поштового відправлення вказаного рапорту відповідачу. На думку представника відповідача, недоведеність обставин щодо подання рапорту про звільнення з військової служби, на які посилається позивач звертаючись до суду, є підставою для відмови у його позовних вимогах. Крім того зазначив, що на долученому до позовної заяви рапорті від 24.11.2022 відсутня відмітка про власне клопотання начальника польового зв`язку військової частини НОМЕР_1 перед командиром військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, представник відповідача вважає, що долучений позивачем рапорт про звільнення з військової служби не відповідає вимогам п. 233 Положення та встановленому порядку звільнення з військової служби, а тому не міг бути розглянутим командиром військової частини НОМЕР_1 без відповідного клопотання начальника польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 . (а.с.42-45).
24.01.2023 третя особа отримала копію ухвали суду про відкриття провадження в цій адміністративній справі, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.40). Заяв чи клопотань третя особа суду не подала, правом на подання пояснень щодо позову, у десятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, не скористалася. Також третя особа не повідомила суд про поважність причин ненадання таких пояснень.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзиви на позов, та в сукупності письмові докази, встановив наступне.
Позивач зазначає, що 27.02.2022 у зв`язку з воєнною агресією, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022 ОСОБА_1 мобілізовано 1-м відділом Івано-Франківського РТЦК та СП до лав Збройних Сил України. Останнім місцем його служби є військова частина НОМЕР_1 , в якій проходить військову службу на посаді старшого електрика-дизеліста взводу матеріально-технічного забезпечення польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 .
24.11.2022 позивач подав рапорт командиру взводу матеріально-технічного забезпечення польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , в якому просив останнього клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби згідно підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з «необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи».
Командир взвод матеріально-технічного забезпечення польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , 24.11.2022 звернувся до Начальника польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому клопотав по суті рапорту старшого солдата ОСОБА_2 .
Однак, як встановлено судом, станом на момент звернення до суду, позивач не отримував жодної відповіді на вказаний рапорт.
Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо його звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (надалі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і станом на теперішній час.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, та передбачає надання відповідним органам влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройній агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Як зазначалось судом, ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 .
В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у запас у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи.
В даному аспекті суд вказує на таке.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи.
Управлінням соціального захисту населення Івано-Франківської РДА видано ОСОБА_1 довідку 08.08.2022 №699 про те, що він перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та призначено компенсаційну виплату по догляду за особою з інвалідністю І групи ОСОБА_3 , 1941 р. н. (а.с.15).
Солотвинською селищною радою видано довідку про те, що ОСОБА_3 , 1941 р. н. потребує постійного доглядута у відповідності до виданої довідки з Управління соціального захисту населення Івано-Франківської РДА від 08.08.2022 №699 постійний догляд за нею здійснює ОСОБА_1 , 1988 р. н. за відсутності інших осіб, які б могли здійснювати догляд (а.с.18).
Разом з тим, відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Частино 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Пунктом 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
- підстави звільнення з військової служби;
- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
При цьому, статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (надалі - Статут внутрішньої служби ЗСУ) передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Статтею 31 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Як вже встановлено судом та підтверджено матеріалами справи позивач проходить службу на посаді старшого електрика-дизеліста взводу матеріально-технічного забезпечення польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , а тому його безпосереднім начальником є командир взводу матеріально-технічного забезпечення польового вузла зв`язку вказаної військової частини, який наділений повноваженнями приймати рішення за рапортом позивача, в даному випадку - клопотати перед вищим командуванням по суті рапорту.
Відповідно до статті 120 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, командир взводу (групи, башти) зобов`язаний серед іншого, піклуватися про підлеглих, знати їх потреби, порушувати перед старшими начальниками питання про задоволення їх прохань, дбати про їх здоров`я, вживати заходів для його зміцнення; постійно вдосконалювати фізичну тренованість особового складу; своєчасно доповідати командирові роти (бойової частини) про потреби підлеглих, а також про застосовані заохочення і накладені стягнення на військовослужбовців рядового, сержантського (старшинського) складу взводу (групи, башти).
Із долученого до матеріалів справи рапорту судом встановлено, що 24.11.2022 позивач подав рапорт командиру взводу матеріально-технічного забезпечення польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , в якому просив останнього клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби згідно підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з «необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи».
Командир взвод матеріально-технічного забезпечення польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , 24.11.2022 звернувся до Начальника польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому клопотав по суті рапорту старшого солдата ОСОБА_1 .
Однак, будь-яких доказів, які б підтверджували факт отримання зазначеного рапорту начальником польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , в якому командир взвод матеріально-технічного забезпечення польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 клопотав по суті рапорту старшого солдата ОСОБА_1 з приводу його звільнення з військової служби з підстав визначених ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII, відповідачем не надано, що свідчить про бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в особі посадової особи - командира взводу матеріально-технічного забезпечення польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 .
Отже, аналізуючи зазначене, суд робить висновок про те, що військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність в частині розгляду рапорту старшого солдата ОСОБА_2 з приводу його звільнення з військової служби з підстав визначених ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XI, оскільки командир взвод матеріально-технічного забезпечення польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 в силу вимог статті 120 Статуту внутрішньої служби ЗСУ не порушив перед старшим начальником питання про задоволення прохання ОСОБА_1 .
Отже, суд вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , в частині не розгляду рапорту старшого солдата ОСОБА_1 з приводу його звільнення з військової служби з підстав визначених ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XI.
При цьому, пунктом 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 (далі Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.
Згідно із абзацом 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Проаналізувавши наведені норми, суд звертає увагу, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірка документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.
З огляду на те, що по суті рапорту Якубіва В.С. щодо його звільнення з військової служби командиром військової частини НОМЕР_1 не розглянуто, то позовні вимоги щодо звільнення позивача є передчасними.
За викладених обставин справи, наведених положень чинного законодавства, суд зазначає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а доказів понесення сторонами інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не представлено, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині не розгляду рапорту старшого електрика-дизеліста взводу матеріально-технічного забезпечення польового вузла зв`язку ОСОБА_1 від 24.11.2022 щодо його звільнення з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт старшого електрика-дизеліста взводу матеріально-технічного забезпечення польового вузла зв`язку від 24.11.2022 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), адреса: АДРЕСА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1 відділ Івано-Франківського РТЦК та СП, адреса: вул. Шевченка, 84, смт. Богородчани, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, 77701.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.