Справа № 380/26722/23
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2023 рокусправа № 380/26722/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Желік О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного у межах виконавчого провадження ВП №30310913;

- зобов`язати Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 12033797, зареєстрований 30.12.2011 р. реєстратором Львівської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, внесений в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського МУЮ від 12.12.2011 р. про відкриття виконавчого провадження №30310913 з виключенням з електронних реєстрів інформаційних систем Міністерства юстиції України відомостей про дану заборону.

З метою обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 житлового будинку, загальною площею 591,4 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Маючи намір відчужити належну позивачу частку будинку, вона звернулася до нотаріуса, де з`ясувалося, що на все нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешти в межах виконавчих проваджень 2011 року, зокрема Залізничним ВДВС у м. Львові. Позивач звернулася з запитом до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові з проханням надати інформацію, на підставі чого на все її нерухоме майно було накладено арешт. 18.08.2023 позивачем одержано відповідь №50470 на вказаний запит, яким її повідомлено, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна та відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень арешти на нерухоме майно ОСОБА_1 накладено в межах наступних виконавчих проваджень, зокрема ВП 30310913 з виконання виконавчого листа №2-2069 від 02.12.2011 року, виданого Залізничним районний судом м. Львова, по якому 26.04.2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час винесення постанови). Представником позивача було подано заяву до відповідача про зняття арешту з майна боржника, накладеного в межах ВП 30310913, однак відповідачем повідомлено представника позивача про відсутність підстав для зняття такого арешту з огляду на не сплату позивачем виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Позивач також зазначає, що як вбачається з рішення Залізничного районного суду м. Львова, для забезпечення виконання кредитного договору 17.11.2008 р. між банком та ТзОВ виробнича фірма «Львів-Інтех» укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку передано нерухоме майно-приміщення загальною площею 617,2 кв.м. в будинку за адресою АДРЕСА_2 , а саме приміщення будівлі, позначене на плані літерою «Б-4» корпус №1-від 2 по 6; 12; від 36 по 68; 7а; 8. На примусове виконання зазначеного судового рішення, стосовно ОСОБА_1 , як солідарного боржника, було відкрито виконавче провадження №30310913 та постановою державного виконавця накладено арешт на все нерухоме майно боржника (реєстраційний номер обтяження 12033797, зареєстрований 30.12.2011 р. реєстратором Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 79035, м. Львів, вул. Зелена, 149-Ю). В межах виконавчих проваджень по примусовому стягненню коштів з солідарних боржників, було проведеного прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), в ході яких предмет іпотеки було продано за ціною 1 521 596,00 грн.

Вказує, що згідно протоколу розмір коштів за придбане на прилюдних торгах майно, які має внести переможець торгів до 12.07.2012 року включно на депозитний рахунок державної виконавчої служби в сумі 1 369 436,40 грн. дорівнює різниці між продажною ціною придбаного ним лота і сумою винагороди організатора прилюдних торгів за цим лотом в сумі 152 159,60 грн. з урахуванням ПДВ. Таким чином, в результаті продажу на прилюдних торгах предмета іпотеки, було погашено заборгованість перед стягувачем в межах виконавчих проваджень, а 26.04.2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 30310913 на підставі п. 8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Позивач підсумовує, що оскільки сума коштів, одержаних від реалізації заставного майна в процесі виконавчого провадження значно перевищувала суму основного зобов`язання, державна виконавча служба в порядку ст. 43 Закону зобов`язана була стягнути виконавчий збір та інші витрати, понесені в ході вчинення виконавчих дій, а від так в момент закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону, одночасно винесенням постанови, зобов`язана була скасувати усі арешти, що було накладено на усе нерухоме майно боржника.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву (вх. №93621 від 05.12.2023), у якому представник щодо задоволення позову заперечив та вказав, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на все нерухоме майно позивача накладено арешт (№ обтяження 12033797). 26.04.2013 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час винесення постанови). Виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій боржником не сплачено.

Зазначає, що у АСВП відсутні відомості про примусову реалізацію майна боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №30310913 та про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Окрім цього вказує, що позивачем не доведено при примусову виконанні якого саме виконавчого документа відбулась примусова реалізація майна ТзОВ «Львів-Інтех», яке не є боржником у виконавчому провадженні №30310913, та про перерахування переможцем торгів коштів, адже сам протокол не є підтвердження сплати коштів та погашення заборгованості за виконавчим документом.

Ухвалою судді від 16.11.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення в ній недоліків.

Ухвалою судді від 23.11.2023 в справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

В судове засідання, що відбулось 12.12.2023, з`явились представники сторін. Представник позивача позов підтримав та просив такий задовольнити. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив.

За результатом проведеного судового засідання суд вирішив перейти до письмового провадження з метою подальшого розгляду справи та ухвалення рішення.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторони у справі, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 11.11.2011 у справі №2-2069/11 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ФОЛЬКСБАНК» та, зокрема, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ФОЛЬКСБАНК» заборгованість за кредитним договором №KF53759 від 17.11.2008р. у розмірі 126718,34 дол. США, що станом на 11.11.2011р. згідно курсу НБУ становить 1011503 грн. 80 коп.

На підставі виконавчого листа №2-2069 від 02.12.2011, виданого Залізничним районним судом міста Львова, постановою державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ від 12.12.2011 відкрито виконавче провадження ВП №30310913 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 1012010,47 грн. на користь ПАТ «Фольксбанк».

Постановою державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ВП №30310913 від 08.02.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми стягнення 1012010,47 грн.

Постановою державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ВП №30310913 від 08.02.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми стягнення 1012010,47 грн.

Постановою державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ВП №30310913 від 26.04.2013 закрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2069, виданого 02.12.2011, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 1012010,47 грн. на користь ПАТ «Фольксбанк».

Листом Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №50470 від 18.08.2023 повідомлено ОСОБА_1 зокрема про те, що АСВП 30310913 з виконання виконавчого листа №2-2069 від 02.12.2011, виданого Залізничним районним судом міста Львова, по якому 26.04.2013 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, чинному на час винесення рішення), виконавчий збір та витрати не стягнуто.

Листом Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №55551 від 19.09.2023 повідомлено представника позивача про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника.

Вважаючи, що накладений арешт суперечить вимогам законодавства та праву позивача на мирне володіння майном, остання звернулась до суду з метою його скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначає стаття 287 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У першу чергу суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року (у редакції, чинній з 18.01.2013, далі Закон №606-XIV).

Згідно статті першої Закону №606-XIV Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Пунктом 5 частини третьої статті 11 Закону №606-XIV передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частинами першою та другою статті 50 Закону №606-XIV встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору (частина сьома статті 28 Закону №606-XIV).

Аналізуючи вищенаведені норми права суд відзначає, що за наявності підстав для завершення виконавчого провадження, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, якою одночасно знімає всі накладені обтяження (окрім випадків, передбачених частиною першою статті 50 Закону №606-XIV) з майна боржника.

У випадку якщо за наслідком примусового виконання рішення на момент завершення виконавчого провадження не було стягнуто виконавчий збір, державний виконавець зобов`язаний виокремити у інше виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору та відкрити на підставі такої виконавче провадження.

Як встановив суд, на виконанні у Залізничному ВДВС ЛМУЮ перебувало виконавче провадження ВП №30310913 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 1012010,47 грн. на користь ПАТ «Фольксбанк».

В межах такого виконавчого провадження державним виконавцем Залізничного ВДВС ЛМУЮ виносилась постанова про стягнення виконавчого збору від 20.12.2011, що підтверджується листом відповідача №55551 від 19.09.2023.

Надалі таке виконавче провадження у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 7 частини першої статті 49 Закону №606-XIV) було завершене постановою державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ВП №30310913 від 26.04.2013.

Пунктом 2 постанови державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ про закінчення виконавчого провадження ВП №30310913 від 26.04.2013, зокрема, постановлено вивести в окреме виконавче провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 20.12.2011.

Разом з тим, суд встановив, що відповідачем станом на момент звернення позивача із даною позовною заявою до адміністративного суду, постанова про стягнення виконавчого збору ВП №30310913 від 20.12.2011 в окреме провадження не виводилась, виконавче провадження щодо примусового виконання такої постанови не відкривалось.

Суд відзначає, що підставою для відмови позивачу у знятті арешту з усього її майна була не сплата нею виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Водночас суд звертає увагу на те, що саме на відповідача (частина сьома статті 28 Закону №606-XIV) покладено обов`язок щодо стягнення з боржника в особі ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження та виконавчого збору.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка полягає у не знятті арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 накладеного у межах виконавчого провадження ВП №30310913.

При цьому суд не може взяти до уваги протокол №1412124-1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) (проведених 27.06.2012), долучений позивачем до матеріалів позову, оскільки такий не підтверджує факт погашення заборгованості саме в межах виконавчого провадження ВП №30310913.

Насамкінець суд наголошує на принципі «належного урядування», поняття якого фактично введено Європейським судом з прав людини.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), прийнятим 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року) державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Європейський суд з прав людини зазначив, що потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII встановлено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Згідно частини п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За таких обставин, враховуючи не зняття державним виконавцем арешту і заборони на відчуження майна боржника та відсутність спору про право щодо конкретно визначеного майна в особі заборгованих сум, суд вважає, що випадок, який розглядається у даній справі, підпадає під дію частини 5 статті 59 Закону №1404-VIII, згідно якої арешт може бути знятий за рішенням суду.

Констатувавши допущення порушення державним виконавцем вимог законодавства та інтересів позивача внаслідок не зняття арешту і заборони на відчуження його майна та з метою повного і ефективного захисту майнових інтересів позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ВП №30310913 від 08.02.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно приписів ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи викладене вище в сукупності, суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень за правилами частини 2 статті 77 КАС України не довів юридичну правильність і фактичну обґрунтованість спірного рішення.

Відтак, за встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, внаслідок чого позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до вимог статті 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у не знятті арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ВП №30310913 від 08.02.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Зобов`язати Залізничний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів, вул. Городоцька, 299; ) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладений постановою державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ВП №30310913 від 08.02.2012 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Стягнути з Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів, вул. Городоцька, 299; ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Желік О.М.