Справа № 260/981/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/981/23 пров. № А/857/17996/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Слободян І.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року (головуючий суддя Микуляк П.П., м.Ужгород) у справі № 260/981/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

20.02.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про зобов`язання вчинити дії.

Позов обгрунтовує тим, що працівники поліції вчинили кримінальне правопорушення - провокацію підкупу, "залучивши громадянина, який вироком Берегівського районного суду засуджений до позбавлення волі, а коли працівникам поліції не вдалося довести свій злочинний умисел до кінця то дали йому можливість втекти за кордон без оголошення в розшук. Додатково зазначає ряд обставин, з яких в сукупності слід зробити висновок, що працівники поліції спостерігають за будинком позивача використовуючи на автомобілях номера прикриття. Також, позивач пов`язує вказані факти переслідування його поліцейськими в т.ч. і з тим, що він являється свідком у кримінальній справі щодо незаконного переправлення через державний кордон України колишнього голови Конституційного Суду України - ОСОБА_2 . Зазначає, що після ряду звернень до Департаменту внітрішньої безпеки, брата позивача - Начальника сектору логістики Берегівського районного відділу поліції ГУНП було переведено на декретну посаду дільничного офіцера поліції Ужгородського районного відділу поліції ГУНП без його згоди, що призвело в подальшому до його звільнення за власним бажанням. Крім того, повідомляє, що Державне бюро розслідувань вже дев`ять місяців володіє інформацією, про можливу причетність закарпатських поліцейських до незаконного переправлення через державний кордон України колишнього голови Конституційного Суду України, однак своїми діями в т.ч. намагаються "закрити рот" позивачу як свідку, дискредетувати його, знищити його кар`єру перед фактом загрози власного звільнення. Вказує, що 02 грудня 2022 року звернувся до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області із запитом на інформацію, у якому просив на підставі ст. 3,4, 5, 6, 11, 17, 20, 21 Закону України «Про інформацію», ст. 1, 3, 5, 10, 13, 14, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надати певну інформацію. Проте, в листі Головного Управління Нацполіції в Закарпатській області від 09 грудня 2022 було вказано, що запитувана інформація, щодо службових транспортних засобів Головного Управління Нацполіції в Закарпатській області відноситься до інформації з обмеженим доступом, а тому не підлягає розголошенню.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт вказує, що фізична особа має право подати запит на інформацію і як фізична особа і як, наприклад, фізична особа - підприємець чи самозайнята особа (наприклад - адвокат), якщо вона просить надати їй публічну інформацію на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації». Зазначає, що виходячи з приписів підпункту 11 пункту 5 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в системі Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 12 жовтня 2018 року № 945, сама по собі інформація про наявність та кількість конкретних транспортних засобів у Головного управління Національної поліції в Закарпатській області не є службовою інформацією.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позивач в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

02 грудня 2022 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області із запитом на інформацію, у якому просив на підставі ст. 3,4, 5, 6, 11, 17, 20, 21 Закону України «Про інформацію», ст. 1, 3, 5, 10, 13, 14, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надати наступну інформацію: Чи рахується за Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області автомобіль марки «Renault» моделі «Duster» з номерами прикриття - державним номерним знаком « НОМЕР_1 », який рахується за автомобілем з міста Світловодськ Кіровоградської області марки «Fiat» моделі «Stilo», 2002 року випуску, сірого кольору? Чи рахується за Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Passat» з номерами прикриття - державним номерним знаком « НОМЕР_2 », який рахується за автомобілем з міста Ужгорода Закарпатської області марки «Volkswagen» моделі «Transporter», 2011 року випуску, чорного кольору? Чи рахується за Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області автомобіль марки «Toyota» моделі «Саmrу» з номерами прикриття - державним номерним знаком « НОМЕР_3 », який рахується за автомобілем з міста Дубровиця Рівненської області марки «Toyota» моделі «Саmrу», 2014 року випуску, зеленого кольору? Які результати розгляду моєї заяви про вчинення працівниками Головного управління Національної поліції в Закарпатській області кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 370 Кримінального кодексу України - вчинення провокації підкупу щодо мене, яку я подав 10 листопада 2022 року через підрозділ « 102» УОАЗОР? Чи призначалося керівництвом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області службове розслідування за вищевказаним фактом, якщо ні - то чому? Якщо так - то, що вдалося встановити? Чому з 15 липня 2022 року працівники Головного управління Національної поліції в Закарпатській області не затримували громадянина І, якого вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2018 року в кримінальній справі № 297/1368/17 (кримінальному провадженні № 0000270), який набрав законної сили 15 липня 2022 року, засуджено до чотирьох років позбавлення волі, і чому дали йому втекти до Угорщини (поза пунктами пропуску через державний кордон України з Угорщиною)? Чи призначалося керівництвом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області службове розслідування за вищевказаним фактом, якщо ні - то чому? Якщо так - то, що вдалося встановити? Чи ініціювало керівництво Головного управління Національної поліції в Закарпатській області відкриття кримінальних проваджень за вищевказаним фактом - за статтею 365 Кримінального кодексу України (Перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу) та за статтею 367 Кримінального кодексу України (Службова недбалість), якщо ні - то чому? Якщо так - то прошу вказати номери відповідних кримінальних проваджень і дати їх відкриття. Чи притягувало керівництво Головного управління Національної поліції в Закарпатській області когось до дисциплінарної відповідальності за те, що з 15 липня 2022 року працівники Головного управління Національної поліції в Закарпатській області не затримували громадянина І., якого вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2018 року в кримінальній справі № 297/1368/17 (кримінальному провадженні № 0000270), який набрав законної сили 15 липня 2022 року, засуджено до чотирьох років позбавлення волі, і за те, що дали йому втекти до Угорщини (поза пунктами пропуску через державний кордон України з Угорщиною), якщо ні - то чому? Якщо так - то кого і коли? Чи приймали працівники Головного управління Національної поліції в Закарпатській області 8-10 листопада 2022 року заяву (повідомлення) про нібито вчинення мною кримінального правопорушення від громадянина І., якого вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2018 року в кримінальній справі № 297/1368/17 (кримінальному провадженні № 0000270), який набрав законної сили 15 липня 2022 року, засуджено до чотирьох років позбавлення волі? Якщо так - то чому працівники поліції не затримали його і не доставили його до ізолятора тимчасового тримання для Його подальшої відправки до місця позбавлення волі? Хто з працівників Головного управління Національної поліції в Закарпатській області прийняв рішення відпустити його? Чи призначалося керівництвом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області службове розслідування за даним фактом і чи проводилося таке, якщо ні - то чому? Чи ініціювало керівництво Головного управління Національної поліції в Закарпатській області відкриття кримінального провадження за даним фактом - за статтею 365 Кримінального кодексу України (Перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу), якщо ні - то чому? Чому Головне управління Національної поліції в Закарпатській області лише 16 листопада 2022 року оголосило в розшук громадянина І., якого вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 08 червня 2018 року в кримінальній справі № 297/1368/17 (кримінальному провадженні № 0000270), який набрав законної сили 15 липня 2022 року, засуджено до чотирьох років позбавлення волі? Чи призначалося керівництвом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області службове розслідування за вищевказаним фактом, якщо ні - то чому? Якщо так - то, що вдалося встановити? Чи притягувало керівництво Головного управління Національної поліції в Закарпатській області когось до дисциплінарної відповідальності за це, якщо ні - то чому? Якщо так - то кого і коли? Чому працівники Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, які 9-10 листопада 2022 року вчинили провокацію підкупу щодо, не відсторонені від виконання своїх службових обов`язків до проведення службового розслідування за даним фактом і до завершення Державним бюро розслідувань досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке було відкрите за моєю заявою за даним фактом? Чому цим працівникам поліції дають далі переслідувати мене і далі пробувати вчинити провокацію підкупу щодо мене?

Вказане звернення було зареєстровано згідно вимог Закону України "Про звернення громадян" за № П-2188 від 05.12.2022, та доручено розгляд порушених питань структурним підрозділам ГУНП в Закарпатській області у відповідності до вимог ст.10. ст.12, ст.15, ст.16, ст.18, ст.20 Закону України "Про звернення громадян", про що листом від 07.12.2022 за № П-2188/106/1-2-2022 від 05.12.2022, окремо було поінформовано заявника.

Проаналізувавши зміст звернення та врахувавши питання, які висвітленні для надання інформації, керівництвом ГУНП в Закарпатській області було прийнято рішення щодо призначення та проведення спільного із СУ, УКР та УГІ ГУНП службового розслідування з вищенаведених питань (наказ ГУНП від 08.12.2022 № 2425). Про призначення службового розслідування було проінформовано заявника окремо.

За результатами службового розслідування, встановлено, що факти вказані у зверненні не знайшли свого підтвердження про що, листом № П- 553,595/106/7-2022 було проінформовано заявника.

Не погодившись з такою відповіддю, 10.02.2023 року, позивач повторно звернувся до ГУНП в Закарпатській області з приводу ненадання інформації за запитом та вказуючи на ті ж самі обставини, просив надати інформацію аналогічного змісту.

Аналогічні звернення надійшли із НПУ (№ П-393 від 15.02.2023 р.) та Департаменту карного розшуку НПУ (№ П-519 від 27.02.2023 р). Також надійшов лист Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (зареєстрований СДЗ ГУНП в Закарпатській області за вх. № 1568 від 13 березня 2023 року).

Так, додатково вивчивши відомості щодо вказаних обставин, листом ГУНП позивачу повідомлено про відсутність порушень в діях працівників поліції. Окрім цього, позивача було повідомлено, що ГУНП в Закарпатській області жодних слідчих (розшукових) дій щодо позивача не проводить.

Не погоджуючись із наведеним, позивач як фізична особа звернувся до суду першої інстанції та просив зобов`язати ГУНП в Закарпатській області надати адвокату інформацію на його запит від 02.12.2022 та негайно припинити незаконне проведення негласних (розшукових) слідчих дій щодо адвоката та стягнути судові витрати.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Частинами першою та другою статті 7 Закону України від 02.10.1992 № 2657-XII «Про інформацію» (Закон № 2657-XII) передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (стаття 34 Конституції України).

Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону № 2657-XII).

Відповідно до статті 1 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє (пункти 1 та 2 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI).

Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI).

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI).

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону № 2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Кожна особа має право знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом (пункт 1 частини першої статті 10 Закону № 2939-VI).

Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина друга статті 6 Закону № 2657-XII).

Частинами першою-другою статті 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту, але з дотриманням, зокрема, пункту 1 частини першої статті 10 Закону № 2939-VI.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 20 Закону № 2939 розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі, якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону (частина перша статті 22 Закону № 2939-VI).

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи знаходиться лист про надання відповіді від 09.12.2022, яким відповідач повідомляє, що до ГУНП в Закарпатській області надійшов запит на інформацію щодо службових автомобілів ГУНП в Закарпатській області з номерами прикриття. Інформує, що порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації». Статтею 6 Закон № 2939-VI визначено інформацію з обмеженим доступом, до якої також віднесено службову інформацію. Статтею 9 цього закону визначено поняття службової інформації, а саме зазначено, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така Інформація: що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці. Перелік відомостей, що становлять службову інформацію в системі Національної поліції України, затверджено наказом Національної поліції від 12.10.2018 №945. Відповідно до пп.11 п. 5 цього наказу у сфері забезпечення публічної безпеки і порядку службовою є інформація, що розкриває відомості щодо службових транспортних засобів, які використовуються для охорони публічної безпеки, порядку, боротьби зі злочинністю, а тому запитувана інформація не підлягає розголошенню.

Отже, дослідивши зміст наданої відповіді на запит про надання інформації, колегія суддів зазначає, що відповідач надав вичерпну інформацію на поставлені у запиті про доступ до публічної інформації питання, а тому суб`єкт владних повноважень діяв у межах наданих повноважень.

Велика палата ЄСПЛ в рішенні від 08 листопада 2016 року у справі «Угорський Гельсінський Комітет проти Угорщини» (Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary) (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати в кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин (пункт 157). Для цього мають бути оцінені такі критерії (пункти 158-170):

1) мета запитувача. Потрібно встановити, чи справді отримання інформації є необхідним для реалізації запитувачем інформації його функції зі сприяння публічній дискусії із суспільно важливих питань і чи справді ненадання інформації створить суттєву перешкоду свободі вираження поглядів;

2) природа інформації. Інформація, дані або документи, щодо яких вимагається доступ, повинні відповідати вимогам трискладового тесту, тобто збиратися в цілях задоволення саме суспільного інтересу;

3) роль запитувача. Розраховувати на захист свого права на доступ можуть насамперед журналісти, науковці, громадські активісти, зокрема блогери та популярні користувачі соцмереж, громадські організації, діяльність яких пов`язана з питаннями, що становлять суспільний інтерес, а також автори творів з означених питань;

4) готова та доступна інформація. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що запит ОСОБА_1 містить ряд питань, кожне із яких може бути самостійним та не пов`язаним з іншим запитом на публічну інформацію.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року у справі № 260/981/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний