Справа № 120/6717/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6717/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Томчук А.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

14 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кусто Агро Фармінг" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРНИЙ ФОНД ТЕРЕЩЕНКА" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "Аграрний фонд Терещенка"(11.08.2023 змінено назву на ТОВ "Кусто Агро Фармінг") звернулося до суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що порушення законодавства про автомобільний транспорт, виявлені відповідачем під час здійснення рейдової перевірки позивача 13.03.2023, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки, суб`єктом владних повноважень під час проведення перевірки ідентифіковано два перевізники, зокрема ТОВ "Сервісагротех" та ТОВ "Аграрний фонд Терещенка" натомість штраф застосовано лише до позивача, крім того, вказуючи, що при перевезенні вантажу перевищення габаритних норм склало лише 4% (при допустимих 5%), що, на думку позивача, вказує на протиправність оскаржуваної постанови.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, апелянт наполягає на тому, що п.22.5 Правил дорожнього руху не передбачає, що сільськогосподарська техніка має рухатися власним ходом, це лише припущення відповідача і суду першої інстанції.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 13.03.2023 на а/д М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський, 286км+274 посадовими особами відповідача проведено габаритний контроль транспортного засобу марки MAN TGX26.480 державний номерний знак НОМЕР_1 , причіпу GOLDHOFER STZ-VL3-3180 державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ТОВ "Сервісагротех", перевізник ТОВ "Аграрний фонд Терещенка" згідно з ТТН № 863990 та виявлено факт перевищення вантажу (сівалки) із перевищенням габаритних обмежень (без відповідного дозволу), чим порушено ст.34, 38 ЗУ "Про автомобільний транспорт", п.22.5 ПДР, а саме ширина становить 3,90 м при нормативно-допустимому 2,60 м з перевищенням габаритних норм на 50%.

За результатами проведення перевірки посадовими особами відповідача було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.03.2023 № 351910. Водій з актом ознайомився, підписав такий без зауважень.

Повідомленням відповідача від 16.03.2023 № 16978/21/24-23 позивача запрошено на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області на 28.03.2023.

На розгляд справи з`явився представник позивача, проте, на думку відповідача, документів, які б спростували порушення не надав.

28.03.2023 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 352440, згідно з якою ТОВ "Аграрний фонд Терещенка" притягнуто до відповідальності згідно абз.17 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн за порушення вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Листом Державної служби України з безпеки на транспорті від 17.04.2023 скаргу товариства на постанову від 28.03.2023 № 352440 залишено без задоволення, а постанову - без змін.

Не погодившись із прийнятим рішенням у формі постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, ТОВ "Аграрний фонд Терещенка" звернулося з цим позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване судове рішення , суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (стаття 3 Закону № 2344-ІІІ).

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Так, на виконання вимог абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

Відповідно до п.1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно із п.п.1, 3 п.4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Як зазначено у пункті 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На момент прийняття оскаржуваної постанови таким органом виступав Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області, утворений згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 № 1579-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті".

Положеннями ч.ч.14, 17, 18 статті 6 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком №1567, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно із пунктами 2 та 4 Порядку № 1567, рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку. Положення про формений одяг, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку посадової особи та працівника Укртрансбезпеки затверджує Мінінфраструктури. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо протиправності застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу відповідно до спірної постанови, колегія суддів враховує наступне.

Як зазначалося вище, відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Згідно зі статтею 5 Закону № 2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до статті 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з пунктом 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно із абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У контексті розгляду даної справи необхідно з`ясування той факт чи є позивач перевізником в розумінні положень Закону № 2344-III, оскільки в апеляційній скарзі наголошено на тому, що відповідач застосував адміністративно-господарський штраф до неналежного суб`єкта, а саме до ТОВ "Аграрний фонд Терещенка", тоді як під час проведення перевірки встановлено і такого перевізника як ТОВ "Спецагротех".

Так, за визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

За текстом частини першої статті 34 закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

До комплексу допоміжних операцій, пов`язаних із внутрішніми перевезеннями вантажів автомобільним транспортом, належать: завантаження та розвантаження автомобільних транспортних засобів; перевантаження вантажів на інший вид транспорту чи транспортний засіб; сортування, пакування, обмірювання та маркування вантажу; накопичення, формування або дроблення партій вантажу; зберігання вантажу; транспортно-експедиційні послуги.

Правила перевезень вантажів транспортними засобами затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Відповідно до частини першої, другої статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків (частина четверта статті 48 Закону №2344-III).

За частиною другою статті 49 Закону № 2344-III водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи, дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм покладається виключно на автомобільних перевізників, а не на власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.

Так, в матеріалах справи міститься товарно-транспортна накладна від 13.03.2023 № 863950, яка складена про те, що перевізником товару, здійсненого транспортним засобом марки "MAN", реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом, є ТОВ "АТФ" (ТОВ "Аграрний фонд Терещенка").

Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 14 жовтня1997 року № 363, визначено:

перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;

товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 № 207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні встановлюють, визначають що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно враховано, що інформація про позивача як автомобільного перевізника була зазначена у товарно-транспортній накладній від 13.03.2023 №863950, якою оформлено перевезення вантажу (сівалки). Так, у вказаній товарно-транспортній накладній саме ТОВ "АТФ" (ТОВ "Аграрний фонд Терещенка") визначено автомобільним перевізником.

В акті від 13.03.2023 № 351910 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, контролюючим органом зроблено посилання на товарно-транспортну накладну від 13.03.2023 № 863950, де зазначено автомобільним перевізником ТОВ "Аграрний фонд Терещенка".

Таким чином, під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у фахівців відповідача була наявна інформація щодо автомобільного перевізника.

Стосовно доводів апелянта про те, що в акті проведення перевірки від 13.03.2023 № 351910 вказано в якості перевізника і ТОВ "Сервірсагротех", то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначене товариство є власником описаних вище транспортних засобів і вказане у акті саме як власник.

Крім того, на переконання колегії суддів доводи апелянта щодо зазначення в акті в якості перевізника також ТОВ "Сервірсагротех" не впливають на правомірність винесення оскаржуваної постанови, оскільки такий документ є лише одним із доказів, які відповідач аналізував в ході розгляду справи про притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Більше того, позивач не заперечує тієї обставини, що 13.03.2023 від час про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт саме позивач здійснював перевезення вантажу (сівалки), ширина якої становила 3,90 м.

Також як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (орендарем) та ТОВ "Сервісагротех" (орендодавцем) укладено договір оренди транспортних засобів від 01.12.2022 № 01/12САТ-АФТ.

Згідно із додатком 4 вказаного договору від 01.12.2022 № 01/12САТ-АФТ ТОВ"Сервісагротех" (орендодавцем) передано в оренду ТОВ "Аграрний фонд Терещенка", серед іншого транспортний засіб марки MAN TGX 26.480 номерний знак НОМЕР_1 та причіп GOLDHOFER STZ-VL3-3180 державний номерний знак НОМЕР_2 .

Статтею 799 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 800 Цивільного кодексу України наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.

Отже, оскільки описаний транспортний засіб передано ТОВ "Сервісагротех" саме позивачу який виступає його орендарем (наймачем), договір оренди є чинним, недійсним не визнавався, то саме орендар ТОВ "Аграрний фонд Терещенка" є автомобільним перевізником у розумінні Закону № 2344-III в межах спірних правовідносин.

Так, судом першої інстанції обґрунтовано зауважено, що автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі №240/22448/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 420/3371/21, від 01.06.2023 у справі №640/39442/21.

З огляду доведеність за ТОВ "Аграрний фонд Терещенка" статусу автомобільного перевізника в межах спірних правовідносин, то колегія суддів приходить до переконання, що доводи апелянта щодо визначення ТОВ "Сервірсагротех" також автомобільним перевізником є помилковими та направленні виключно на уникнення відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Стосовно правомірності підстав притягнення до відповідальності за інкриміноване позивачу правопорушення, то слід зважати на наступне.

Відповідно до акта від 13.03.2023 № 351910 на а/д М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський, 286км+274 посадовими особами відповідача проведено габаритний контроль транспортного засобу марки MAN TGX26.480 державний номерний знак НОМЕР_1 , причіпу GOLDHOFER STZ-VL3-3180 державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ТОВ "Сервісагротех", перевізник ТОВ "Аграрний фонд Терещенка" згідно з ТТН № 863990 та виявлено факт перевищення вантажу (сівалки) із перевищенням габаритних обмежень (без відповідного дозволу), чим порушено ст.34, 38 ЗУ "Про автомобільний транспорт", п.22.5 ПДР, а саме ширина становить 3,90 м при нормативно-допустимому 2,60 м з перевищенням габаритних норм на 50%.

Відповідно до абзацу 17 частини 1 статті 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В силу пункту 1 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), такі встановлюють єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Пунктом 4 Правил № 30 передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" через центри надання адміністративних послуг.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Дозвіл видається на одноразовий проїзд великогабаритного та великовагового транспортного засобу. У разі здійснення постійних проїздів по одному маршруту тим самим транспортним засобом дозвіл може видаватися на кілька проїздів, але не більше ніж на три місяці (пункт 7 Правил № 30).

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який затверджений постановою КМУ від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції (пункт 3 Порядку № 879).

Згідно з пунктами 4, 6 Порядку КМУ № 879 робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку. Власники (балансоутримувачі) пунктів габаритно-вагового контролю здійснюють фінансування робіт (послуг) з їх утримання, обслуговування та забезпечення функціонування. Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до пунктів 15, 16, 18, 20 Порядку КМУ № 879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських.

Пунктами 21- 22 Порядку КМУ № 879 встановлено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту.

Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.

У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 23 Порядку КМУ № 879 визначено, що власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Відповідно до п.22.5 ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують:

а) зовнішніх габаритів: з максимальною шириною 2,6 м, а для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, без винесення габариту на смугу зустрічного руху - 3,75 м.

Згідно із п.22.7 ПДР сільськогосподарська техніка, ширина якої перевищує 2,6 м, повинна обладнуватися знаком "Розпізнавальний знак транспортного засобу".

Сільськогосподарська техніка, ширина якої перевищує 2,6 м, повинна рухатися в супроводі автомобіля прикриття, який рухається позаду та займає крайнє ліве положення відносно габаритів сільськогосподарської техніки і який обладнується з додержанням вимог стандартів проблисковим маячком оранжевого кольору, ввімкнення якого не дає переваги в русі, а є тільки допоміжним засобом інформації для інших учасників руху. Під час руху такій техніці заборонено хоча б частково займати смугу зустрічного руху. На супровідному автомобілі також встановлюється дорожній знак "Об`їзд перешкоди з лівого боку", який повинен відповідати вимогам стандартів.

Обов`язковим також є встановлення габаритних вогнів по ширині габаритів сільськогосподарської техніки зліва та справа.

Забороняється рух сільськогосподарської техніки, ширина якої перевищує 2,6 м, колоною та в умовах недостатньої видимості.

Так, в апеляційній скарзі позивач посилаючи на норми п.22.5 ПДР зазначає, що відповідач невірно визначив допустиму ширину для сільськогосподарської техніки з межею 2,60 м, тоді як вказаним пунктом визначено максимально допустиму ширину для сільськогосподарської техніки на рівні 3,75 м.

Слід зазначити, визначена п.22.5 ПДР дозволена ширина транспортного засобу, а саме сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, без винесення габариту на смугу зустрічного руху на рівні 3,75 м застосовується при для габаритів сільськогосподарської техніки, яка рухається власним ходом, проте в даному випадку сільськогосподарська техніка (сівалка) виступала саме вантажем (на причепі), тобто не здійснювала рух самостійно.

Посилання апелянта на те, що п.22.5 ПДР не передбачає, що сільськогосподарська техніка має рухатися власним ходом колегія суддів відхиляє за безпідставністю, оскільки такі доводи ґрунтуються на помилковому трактуванні зазначеної норми та сукупності з наявною товарно-транспортну накладну від 13.03.2023 № 863950 вказують на те, що сівалка John Deere у спірних правовідносинах виступала у якості вантажу, перевезення якого має відповідати вимогам законодавства про автомобільний транспорт.

При цьому, судом першої інстанції вірно зауважено, що автомобільна дорога (автошлях) М 21, по якому здійснювалась перевезення великогабаритного вантажу позивачем - це автомобільний шлях міжнародного значення на території України, Виступовичі - Житомир -Могилів-Подільський - кордон із Молдовою, тобто габарити ширини визначені нормою п.22.5 ПДР на рівні 3,75 м також не могли бути застосовані відповідачем під час визначення законодавчо визначеного допустимого їх перевищення.

Поряд з цим документально зафіксована ширина вантажу (сівалки) становила 3,90 м при нормативно-допустимому 2,60 м, тобто позивач здійснював перевезення вантажу з перевищенням габаритних норм на понад 30%, чим порушив ст. 34, 38 ЗУ "Про автомобільний транспорт", п.22.5 ПДР.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, позивач, виступаючи перевізником під час перевезення вантажу за ТТН від 13.03.2023 № 863950, допустив порушення законодавства про автомобільний транспорт, а відтак відповідачем правомірно винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 352440 за порушення абз.17 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кусто Агро Фармінг" залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп."а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.