Справа № 320/7814/23
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7814/23 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Аліменка В.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентоофіс» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентоофіс» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київської митниці, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 20.02.2023 № UА100380/2023/000044/2.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що при митному оформленні ввезених на митну територію України товарів в митній декларації від 20.02.2023 № 23UA64U8 ним було визначено митну вартість таких товарів за основним методом - за ціною договору (контракту), проте, митний орган зазначених документів не визнав достатніми для підтвердження митної вартості товару, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - резервного.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 20.02.2023 № UA100380/2023/000044/2.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки декларант не надав всіх документів для підтвердження митної вартості, а додатково надана інформація не усуває виявлені розбіжності.

На думку апелянта, рішення про коригування митної вартості товарів прийнято з дотриманням норм митного законодавства України, враховуючи сумніви митного органу відносно митної вартості товарів, які не спростовані позивачем, тому підстави для його скасування - відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що суд першої інстанції визнав обґрунтованими наведені в позові аргументи, які свідчили, що на підтвердження задекларованої митної вартості відповідачу були надані усі необхідні документи, що свідчить про безпідставність апеляційної скарги.

Згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2021 між продавцем - компанією Sponeta GmbH (Німеччина) та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Рентоофіс» було укладено зовнішньоекономічний контракт № 310521-SP, за умовами якого продавець продає, а позивач купує спортивне обладнання, фітнес-аксесуари, спортивний одяг, взуття та аксесуари і оплачує за нього на умовах і відповідно до правил Інкотермс 2010 у кількості, асортименті і за цінами, вказаними в проформах-інвойсах до цього контракту, які є його невід`ємними частинами.

На виконання вказаного контракту на митну територію України на адресу позивача згідно з інвойсом від 08.02.2023 № 467620 надійшов вантаж взуття на підошві з гуми або пластмаси та з верхом з текстильних матеріалів: кросівки чоловічі та жіночі загальною вартістю 47 659,20 євро.

З метою митного оформлення товару Київській митниці уповноваженим представником позивача 20.02.2023 подано митну декларацію № 23UA64U8, до якої на підтвердження заявленої митної вартості товару додано: рахунок-фактуру (iнвойс) (Commercial invoice) від 08.02.2023 № 467620, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 08.02.2023 б/н, довідку про транспортні витрати від 13.02.2023 б/н, рахунок на оплату транспортних послуг від 20.02.2023 № 531, прайс-лист від 08.02.2023 б/н, митну декларацію країни відправлення від 14.02.2023 № 23DE52A0, зовнішньоекономічний договір (контракт) від 31.05.2021 № 310521-SP, договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 01.07.2021 № Т789/21, заявку від 13.02.2023 № 000599, банківський платіжний документ від 03.02.2023 № 103.

У графі 12 вказаної митної декларації від 20.02.2023 № 23UA64U8 заявлено митну вартість товару у розмірі 1 902 973,71 грн.

Проте, відповідач не визнав надані документи достатніми для підтвердження митної вартості товару, і в той же день направив декларанту електронне повідомлення з пропозицією надати додаткові документи відповідно до статті 53 Митного кодексу України для підтвердження задекларованої вартості. 1) проформа-інвойс; 2) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та/або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезених товарів 3) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів у відповідності до законодавства України; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) копію митної декларації країни відправлення, з врахуванням статті 254 Митного кодексу України; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість; 7) за наявності ліцензійні/авторські договори, щодо користуванням торгівельною маркою Pro Touch; 8) за бажанням декларанта інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.

У відповідь на пропозицію відповідача про надання додаткових документів позивач листом від 20.02.2023 № 20/02 повідомив відповідача про надання усіх необхідних для підтвердження митної вартості документів.

20 лютого 2023 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA100380/2023/000044/2, в якому зазначено, що документи надані не в повному обсязі і містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як вбачається з граф 28 та 30 оскаржуваного рішення заявлену декларантом митну вартість товару у розмірі 48 998,11 євро відповідачем збільшено до 79 015,25 євро за курсом НБУ на день прийняття цього рішення.

Джерелом інформації, яким користувався відповідач при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, ним зазначено в графі 33 оскаржуваного рішення митну декларацію від 22.07.2022 № UA209190/2022/023440 (вартість згідно джерела інформації - 5,74 доларів США/кг).

З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 Митного кодексу України, позивач з урахуванням коригування подав нову митну декларацію від 20.02.2023 № 23UA43U7 та сплатив різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, заявленою декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною відповідачем, у розмірі 233 159,39 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за митною вартістю, заявленою позивачем, що свідчить про неправомірність оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митним кодексом України від 13.03.2012 №4495-VІ (далі - МК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

За правилами статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

У відповідності до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

У силу вимог частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

У відповідності до частин першої, другої статті 53 Митного кодексу у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьої статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України закріплено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відтак, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом.

У той же час, у частині п`ятій статті 53 Митного кодексу України встановлено заборону вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості, відповідач виходив з того, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару згідно частини третьої статті 53 МК України.

Так, статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). При цьому, вказаний метод не підлягає застосуванню, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Як свідчать матеріали справи, позивачем до митного оформлення було подано всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару та обраного методу її визначення за ціною договору (контракту), як цього вимагає ст. 53 Митного кодексу України, зокрема позивачем подано: рахунок-фактуру (iнвойс) (Commercial invoice) від 08.02.2023 № 467620, міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR) від 08.02.2023 б/н, довідку про транспортні витрати від 13.02.2023 б/н, рахунок на оплату транспортних послуг від 20.02.2023 № 531, прайс-лист від 08.02.2023 б/н, митну декларацію країни відправлення від 14.02.2023 № 23DE52A0, зовнішньоекономічний договір (контракт) від 31.05.2021 № 310521-SP, договір про надання транспортно-експедиційних послуг від 01.07.2021 № Т789/21, заявку від 13.02.2023 № 000599, банківський платіжний документ від 03.02.2023 № 103.

Однак, не зважаючи на вказане, під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товарів, підставою для висновку відповідача про неможливість визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору стала наявність у документах, наданих декларантом, розбіжностей.

Зокрема, в електронному повідомленні декларанту відповідач, не визнаючи надані декларантом документи достатніми для підтвердження митної вартості товару, попросив надати додаткові документи, а саме: 1) проформа-інвойс, 2) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та/або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезених товарів, 3) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів у відповідності до законодавства України; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) копію митної декларації країни відправлення, з врахуванням статті 254 Митного кодексу України; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість; 7) за наявності ліцензійні/авторські договори, щодо користуванням торгівельною маркою Pro Touch; 8) за бажанням декларанта інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.

У той же час, витребовуючи у позивача додаткові документи, відповідач не пояснив, які складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та як додаткові документи мають підтвердити той чи інший показник.

Як наслідок, спірним рішенням про коригування митної вартості товарів митна вартість товарів визначена за резервним методом.

Так, у спірному рішенні митний орган дійшов до висновку, що:

1) у наданому позивачем інвойсі від 08.02.2023 №467620 відсутнє посилання на зовнішньоекономічний контракт від 31.05.2021 № 310521-SP, не надано проформу-інвойс;

2) не надано банківські платіжні документи до митного оформлення;

3) декларантом не надано документів від безпосереднього перевізника;

4) заявлений за митною декларацією товар обладнання та інвентар для настільного тенісу, позначений торговельною маркою «Pro Touch», втмі надані документи не містять відомостей щодо наявності/відсутності ліцензійних платежів за користування даною торгівельною маркою;

5) невиконання позивачем при поданні експортної декларації країни відправлення вимог статті 254 МК України та відсутність в такій декларації відомостей щодо вартісних характеристик товарів;

6) відсутність в наданому позивачем прайс-листі умов поставки товару.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що інвойс від 08.02.2023 №467620 на суму 47659,20 євро є належним підтвердженням вказаної в ньому ціни товару.

У даному випадку, інвойс від 08.02.2023 №467620 за зазначеним в ньому номером замовлення 654253/000 та номером зовнішньоекономічного контракту 310521-SP від 31.05.2021 ідентифікується з банківським платіжним документом від 03.02.3023 № 103 про оплату товару від 03.02.2023 на суму 47659,20 євро, а також зазначений в графі 5 міжнародної товарно-транспортній накладній (CMR) від 08.02.2023 б/н з відміткою митного органу про митний контроль.

Доказів наявності у вказаному інвойсі будь-яких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товару, ознак підробки або відсутності в ньому відомостей на підтвердження ціни товару відповідачем не надано.

Доводи відповідача стосовно неподання декларантом документів від безпосереднього перевізника не заслуговують на увагу, оскільки позивачем для митного оформлення товару разом з митною декларацією на підтвердження витрат на транспортування були подані: міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) від 08.02.2023 б/н, довідка про транспортні витрати від 13.02.2023 б/н, рахунок на оплату транспортних послуг від 20.02.2023 № 531, договір про надання-транспортно-експедиційних послуг від 01.07.2021 № Т789/21 з ТОВ «Навіс Груп», заявка на перевезення від 13.02.2023 № 000599.

При цьому, згідно з пунктами 2.1 та 3.1.1 вказаного договору від 01.07.2021 №Т789/21 з ТОВ «Навіс Груп» про надання транспортно-експедиційних послуг, експедитор:

- бере на себе зобов`язання за плату і за рахунок замовника (позивача) організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів у міжміському та міжнародному сполученні автомобільним транспортом;

- на виконання доручення замовника (позивача) здійснювати добір перевізників, агентів, інших третіх осіб, укладати угоди з третіми особами від свого імені договори та за рахунок замовника.

Вказані положення договору свідчать, що, організовуючи автомобільне перевезення товару шляхом залучення іншого перевізника, а саме, LTD «Invest Pride», експедитор діяв виключно в межах договору, укладеного з позивачем.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

У той же час, згідно частини четвертої статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» у разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Враховуючи, що згідно договору про надання-транспортно-експедиційних послуг від 01.07.2021 № Т789/21 експедитором здійснювалась організація перевезення товару з залученням стороннього перевізника, у відносинах з яким експедитор виступав від свого імені, то всі розрахунки позивач здійснював з експедитором та отримував від нього всі документи на підтвердження вартості перевезення.

Відповідно до п. 4 зазначеного договору експедитор після доставки вантажу до пункту призначення надає рахунок до оплати.

Як наслідок, експедитором видано довідку про транспортні витрати від 13.02.2023 б/н, а у подальшому після доставки товару у місце призначення, на виконання умов п. 4 договору про надання-транспортно-експедиційних послуг від 01.07.2021 № Т789/21, надано позивачу рахунок на оплату від 20.02.2023 № 531 року де визначено вартість перевезення товару до кордону у розмірі 52 000 грн.

У той же час, неподання декларантом документів на підтвердження витрат на перевезення від безпосереднього перевізника LTD «Invest Pride», з яким у позивача відсутні договірні відносини, не є підставою для коригування митної вартості.

Посилання митного органу на те, що надані документи не містять відомостей щодо наявності/відсутності ліцензійних платежів за користування торгівельною маркою «Pro Touch», під якою був заявлений за митною декларацією товар обладнання та інвентар для настільного тенісу, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

У відповідності до частини першої статті 1109 Цивільного кодексу України ліцензійний договір - це договір передачі права використання щодо об`єкта інтелектуальної власності.

Таким чином, контракт купівлі-продажу товарів може містити інформацію про наявність такої складової митної вартості товару, як ліцензійні платежі, тоді, коли предмет купівлі-продажу містить об`єкт права інтелектуальної власності.

Пунктом 3 Порядку включення суми роялті та інших ліцензійних платежів до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, під час визначення їх митної вартості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №446 визначено, що сума роялті та інших ліцензійних платежів під час визначення митної вартості оцінюваних товарів включається до ціни за таких умов: роялті та інші ліцензійні платежі стосуються оцінюваних товарів; покупець повинен сплачувати роялті та інші ліцензійні платежі прямо чи опосередковано, що є умовою продажу оцінюваних товарів незалежно від того чи закріплена така умова в договорі купівлі-продажу оцінюваних товарів; сума роялті та інших ліцензійних платежів не включена до ціни.

Разом з тим, як вірно відзначено судом першої інстанції, жодних висновків про наявність вказаних умов оскаржуване рішення відповідача не містить.

Також колегія суддів критично сприймає таку вказану відповідачем підставу коригування митної вартості товару як невиконання позивачем при поданні експортної декларації країни відправлення вимог статті 254 МК України та відсутність в такій декларації відомостей щодо вартісних характеристик товарів, зважаючи на таке.

У силу положень частини другої та третьої статті 53 МК України декларація країни відправлення є додатковим документом, на підставі якого митний орган за наявності розбіжностей в основних документах (частина друга статті 53 МК України) перевіряє митну вартість товарів.

У свою чергу, позивачем були подані всі необхідні документи для визначення митної вартості товарів відповідно до частини другої статті 53 МК України, які містять всі необхідні відомості для підтвердження складових частин митної вартості товарів, а в повідомленні митниці про витребування додаткових документів відсутня вимога про надання перекладу декларації країни відправлення товарів українською мовою.

З огляду на вказане вбачається, що подання декларації країни відправлення для позивача не є обов`язковою вимогою.

При цьому, така декларація була подана довідково для митного органу для підтвердження вартості товарів поряд з основними документами за власним бажанням.

Посилання на відсутність в наданому позивачем прайс-листі умов поставки товару також є помилковим, зважаючи на таке.

Так, прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, та обов`язкових вимог щодо дотримання суб`єктом зовнішньоекономічної при складанні таких документів чинним законодавством не передбачено.

Оскільки у відповідності до частини другої статті 53 МК України, прайс - лист не є первинним документом, що підтверджує митну вартість товарів, тому останній може бути прийнятий до уваги виключно як додаткова інформація.

Колегія суддів критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, які не викликають у суду сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.

Інших належних та достатніх доказів та обґрунтувань відповідач щодо обставин та фактів, вказаних у спірному рішенні, не зазначив та не навів.

У свою чергу, спірне рішення не містить обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митним органом у рішенні, який свідчив би про обґрунтованість рівня скоригованої ним митної вартості товару, не зазначено також конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Водночас, у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен був зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Разом з тим, у спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

У той же час, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

У даному випадку, митна вартість задекларованих позивачем товарів визначена відповідачем на рівні митної вартості інших товарів, митне оформлення яких здійснено за митною декларацією від 22.07.2022 № UA209190/2022/023440 (вартість згідно джерела інформації - 5,74 доларів США/кг).

Разом з тим, згідно з інформацією, наведеною в графі 20 вказаної митної декларації від 22.07.2022 № UA209190/2022/023440 умовою поставки товару є EXW, що означає, що на покупця покладаються всі витрати і ризики з транспортування товару прямо від складу/фабрики продавця до місця призначення.

Натомість умовою поставки товару, щодо якого винесено оскаржуване рішення, згідно із зовнішньоекономічним контрактом від 31.05.2021 № 310521-SP та графою 20 митної декларації від 20.02.2023 № 23UA64U8 є FCA DE Schlotheim .

У той же час, умови поставки EXW суттєво збільшують витрати покупця на транспортування товару, які в свою чергу, як складова митної вартості товару, збільшують цю митну вартість.

Крім того відповідно до графи 22 валютою, в якій обраховано ціну та загальну вартість товару, якого стосується оскаржуваного рішення, є євро, а товару згідно джерела інформації - польський злотий.

На переконання суду, різні умови поставок та валюта оплати товару, якого стосується оскаржуване рішення, та товару джерела інформації, різні країни відправлення свідчать про некоректність порівняння їх митної вартості без здійснення відповідних обґрунтованих коригувань.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 12.03.2019 у справі № 826/2313/16 та 13.06.2019 у справі № 820/6315/15 колегія суддів зауважує, що вимоги частин третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Таким чином, суд вважає, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, які передбачені частиною другою ст. 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту (за основним методом).

Інших розбіжностей у поданих до митного оформлення документах у спірних рішеннях про коригування митної вартості не зазначено.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що позивачем під час митного оформлення та на вимогу відповідача надано усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.О. Аліменко

В.П. Мельничук