Справа № 520/28381/23
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2023 року № 520/28381/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за абз.4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу»;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 за абз.4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу», на думку позивача, є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 зі своїм рапортом про звільнення з військової служби від 12.07.2023 року, в якому просив звільнити його - військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі абз.4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: «Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час дії під час воєнного стану звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю постійного догляду за хворою матір`ю, що підтверджується відповідним медичним висновком № 954/2 лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Лозівський центр первинної медико-санітарної допомоги Лозівської міської ради Харківської області» від 21.06.2023 року.

Військова частина НОМЕР_1 листом №3553 від 26.07.2023 року повідомила представника позивача, що спосіб, у який поданий рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 та його зміст не відповідають вимогам чинного законодавства та є перешкодою для початку процедури звільнення. Вказано, що відповідно до п.233 Указу Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» військовослужбовець подає по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапорті зазначаються підстави звільнення з військової служби, думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, а також районний (міський) територіальний центр дотриманні законодавства з питань соціального та правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, оформлення документів на звільнення. Зазначено, що в даному випадку вирішення питання про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 , загальмоване не з вини військової частини, а через дії адвоката, котрий у своїй діяльності вдається до засобів та методів, які суперечать чинному - законодавству, що є порушенням ст.7 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 (за змінами). Для прискорення вирішення питання про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 запропоновано йому особисто звернутися до безпосереднього начальника - командира взводу, за його відсутності - до командира роти, та до помічника командира військової частини з правової роботи, за роз`ясненнями та методичною допомогою у складанні рапорту на звільнення.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджених указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі по тексту - Положення № 1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Судом встановлено, що позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 зі своїм рапортом про звільнення з військової служби від 12.07.2023 року.

Відповідач у листі №3553 від 26.07.2023 року посилався на те, що позивач має звернутись з таким рапортом особисто.

Суд зазначає, що відповідачем не спростовано того, що рапорт про звільнення з військової служби від 12.07.2023 року складено особисто ОСОБА_1 .

Тобто, складаючи вказаний рапорт, позивач вже особисто з ним звертається.

При цьому, Положення № 1153/2008 не містить імперативної норми, що для прийняття відповідного рішення щодо розгляду рапорта позивачу необхідно власноруч подати його.

Також, відповідач у листі №3553 від 26.07.2023 року посилався на те, що позивач має звернутись з рапортом до безпосереднього начальника - командира взводу, за його відсутності - до командира роти, та до помічника командира військової частини з правової роботи, за роз`ясненнями та методичною допомогою у складанні рапорту на звільнення.

Суд зазначає, що позивачем вже складено рапорт про звільнення з військової служби, а тому посилання відповідача на те, що позивач для прискорення вирішення питання про звільнення військовослужбовця має звернутись за роз`ясненнями та методичною допомогою у складанні рапорту на звільнення, є безпідставними.

Щодо обов`язку позивача звернутись із вказаним рапортом до безпосереднього начальника, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно з п.233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Відповідно до п.14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

Таким чином, в даному випадку рапорт про звільнення з відповідними документами має бути подано до посадової особи, яка має право на звільнення з військової служби.

Відповідно до абз.4 п.241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Отже, рапорт позивача про звільнення з військової служби від 12.07.2023 року було належно направлено до командира Військової частини НОМЕР_1 , як до особи, яка має право на його звільнення з військової служби.

З огляду на викладене, посилання відповідача на неналежний порядок подання рапорту ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Так, відповідачем не вирішено питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, а саме відповідачем не було прийнято відповідного рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

За таких обставин, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду по суті рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 12.07.2023 року за абз.4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлену бездіяльність суб`єкта владних повноважень та для ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду по суті рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 12.07.2023 року за абз.4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу» та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 12.07.2023 року та прийняти відповідне рішення.

Враховуючи те, що рішення Військовою частиною НОМЕР_1 за результатом розгляду рапорту позивача не приймалося, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 за абз.4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу» та зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби є зверненими на майбутнє та не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду по суті рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 12.07.2023 року за абз.4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби від 12.07.2023 року та прийняти відповідне рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.