Справа № 500/458/19
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 500/458/19

адміністративне провадження № К/990/40148/23

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Дашутіна І. В., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 500/458/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги про сплату боргу (недоїмки),

установив:

У лютому 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20 листопада 2018 року: № - про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 390 951,32 грн (з яких 312 761,05 грн - основний платіж, 78 190,27 грн - штрафні (фінансові) санкції), № - про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на 35 605,57 грн (з яких 28 484,45 грн - основний платіж, 7 121,12 грн - штрафні (фінансові) санкції), вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф- на 130 590,29 грн та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску № на 18 696,42 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь позивача судовий збір у розмірі 5 758, 44 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 02 листопада 2020 року скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Окремою постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року скасовано додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року та відмовлено в задоволенні заяви позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу.

Постановою Верховного Суду від 08 лютого 2023 року рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року, додаткове рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано ППР №281 в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) на суму 182574,27 грн, в тому числі: 146059,41 грн - основний платіж та 36514,86 грн штрафні (фінансові) санкції. Визнано протиправним та скасовано ППР №291 в частині збільшення грошового зобов`язання з військового збору на суму 16627,80 грн, в тому числі: 13302,24 грн - основний платіж та 3325,56 грн штрафні (фінансові) санкції. Визнано протиправною та скасовано Вимогу в частині недоїмки на суму 60985,67 грн. Визнано протиправним та скасовано Рішення в частині штрафних санкцій на суму 11274,78 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління в користь ФОП понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5758,44 грн згідно платіжного доручення №56 від 12 лютого 2019 року та частину понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Не погоджуючись з рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року, Головне управління ДПС у Тернопільській області вже зверталося до Верховного Суду з касаційною скаргою, яку ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2023 року було повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

29 листопада 2023 року зареєстровано вдруге подана касаційна скарга Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 500/458/19.

Під час перевірки вдруге поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України установлено, що вона повторює зміст попередньої касаційної скарги, яку було повернуто ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2023 року (провадження № К/990/38797/23).

Так, аналогічно попередній касаційній скарзі, у поданій вдруге касаційній скарзі скаржник, як на підставу касаційного оскарження, посилається на пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328, пункти 1, 4 частини другої статті 353 КАС України.

В ухвалі Верховного Суду від 27 листопада 2023 року про повернення раніше поданої касаційної скарги Верховний Суд вже звертав увагу на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду. Скаржник повинен зазначити висновок щодо застосування якої норми права в ній викладено, а також обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

У разі посилання на висновки Верховного Суду, які на думку скаржника не були враховані судами першої та апеляційної інстанцій, необхідно посилатися на ті висновки, які були зроблені на підставі дослідження норм, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах за однакових умов.

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Водночас Верховний Суд у зазначеній ухвалі зауважив, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування у чому саме полягає неправильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, які саме норми процесуального права порушенні, висновок Верховного Суду щодо питання застосування яких саме норм права та подібність правовідносин.

Крім того, Верховний Суд звернув увагу на те, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Також Верховний Суд зауважив, що формально зазначаючи що судові рішення оскаржуються з підстав передбачених статтею 353 КАС України, скаржник не розкриває зміст, в чому саме він вбачає порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права. Крім того, вимогами касаційної скарги є не направлення справи на новий розгляд (як це передбачено статтею 353 КАС України), а скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову в позові, що передбачено статтею 351 КАС України.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Так, Верховний суд дійшов висновку, що у касаційні скарзі викладено встановлені у цій справі обставини та їх переоцінка, мотиви незгоди з судовими рішеннями щодо задоволення позовних вимог товариства, процитовано норми діючого, на момент виникнення спірних правовідносин законодавства з абстрактним зазначенням, що судами попередніх інстанцій рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою вдруге, скаржник так і не виправив недоліків касаційної скарги, на які були вказані Верховним Судом.

Змістовно обґрунтування касаційної скарги не змінилося.

Зазначене свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 500/458/19 - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Дашутін