Справа № 420/25096/23
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/25096/23

Перша інстанція: суддя Пекний А.С.,

повний текст судового рішення

складено 19.10.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) ВП №71656017 від 01.09.2023 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки пенсійний орган вжив усіх залежних від нього заходів, спрямованих на виконання судового рішення у справі №420/87/23.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що нарахування ОСОБА_1 пенсії є лише передумовою її виплати, та не свідчить про виконання рішення суду у повному обсязі, оскільки останнє зобов`язує пенсійний орган не тільки нарахувати, а виплатити раніше призначену пенсію.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування обставини, що мають значення для вирішення спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування наведених доводів апелянт зазначив, що на виконання рішення суду у справі №420/87/23 відповідачем було проведено перерахунок пенсії з 01.03.2022 в повному обсязі без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум, унаслідок чого розмір його пенсії становить 63513,53 грн, а за визначений в рішенні суду період розмір донарахованої пенсії (доплати) за період з 01.03.2022 по 30.04.2023 складає 118238,96 грн. та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації. При цьому вказана сума не була виплачена позивачу, оскільки бюджетом Головного управління у 2022 році не було передбачено відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду в повному обсязі, а бюджет Пенсійного фонду України на 2023 рік затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 №631 та станом на 30.08.2023 Головним управлінням в межах бюджетних видатків здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду за датою набрання ними законної сили по 19.09.2020 року.

На думку апелянта, відсутність коштів для виплати наявної заборгованості є непереборною обставиною, яка не залежить від волі боржника.

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та третя особа ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву не скористались.

Враховуючи розгляд справи судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції розгляну дану справу у письмовому провадженні.

Фактичні обставини справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №420/87/23 (яке набрало законної сили 24.04.2023) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.03.2022 в повному обсязі без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

24.04.2023 року судом у вказаній справі видано виконавчий лист №420/87/23 (а/с 83-84).

На виконання рішення суду ГУПФУ в Одеській області 26.04.2023 року здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2022 року та розрахувало йому доплату пенсії без обмеження її максимальним розміром за період з 01.03.2022 року по 30.04.2023 року в сумі 118238,96 грн.

Ця сума доплати пенсії ОСОБА_1 не була виплачена, але обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації, як така, що підлягає виплаті.

За заявою стягувача Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження з примусового виконання виданого Одеським окружним адміністративним судом виконавчого листа №420/87/23 від 24.04.2023, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71656017 від 25.04.2023 (а/с 82, 86-87).

Цією постановою боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Боржник листом №1500-0505-5/51376 від 27.04.2023 повідомив державного виконавця про те, що на виконання рішення суду у справі №420/87/23 проведено ОСОБА_1 перерахунок пенсії і нараховано доплату пенсії в розмірі 118238,96 грн., яка буде виплачена після виділення Пенсійним фондом України відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (а/с 94-95).

05.05.2023 стягувачем подано державному виконавцю скаргу про неналежне виконання рішення суду, в якій зазначено, що попри покладений на ГУПФУ в Одеській області обов`язок перерахувати пенсію без обмеження її максимальним розміром, боржник знову з 01.05.2023 року обмежив пенсію максимальним розміром (а/с 99).

Державним виконавцем надіслано боржнику вимогу від 08.05.2023 №03.01-10236 щодо виконання рішення суду в повному обсязі та надання інформації про проведений перерахунок пенсії стягувачу (а/с 100-101).

ГУПФУ в Одеській області у відповідь на вимогу надіслало листа від 10.05.2023 №1500-0505-5/57588 із змістом, аналогічним листу №1500-0505-5/51376 від 27.04.2023 (а/с 102-103).

До відповіді додано два протоколи перерахунку пенсії від 26.04.2023, відповідно до яких ОСОБА_1 на виконання рішення суду здійснений перерахунок пенсії з 01.03.2022 по 30.04.2023 із установленням пенсії в розмірі 63513,53 грн, та з 01.05.2023 з установленням пенсії в розмірі 65097,81 грн, а з урахуванням максимального розміру пенсії - 63513,53 грн (а/с 104-106).

28.08.2023 адвокатом стягувача подано запит про стан виконання рішення суду, в якому також повідомлено, що боржник не виконав рішення суду, оскільки знову обмежив пенсію стягувача максимальним розміром (а/с 107-108).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.09.2023 ВП №71656017 на ГУПФУ в Одеській області на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф в розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду (а/с 111-112).

Вважаючи протиправним накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Як передбачено статтею 129 Конституції України, основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч.1 та 2 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Отже, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, згідно з ч.2,3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як вірно зазначено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 року у справі №420/87/23 не виконано позивачем у повному обсязі.

ГУПФ України в Одеській області наполягає, що такі обставини склалися не з його вини, а виключно внаслідок відсутності належного фінансування.

Разом з тим, матеріали виконавчого провадження №71656017 свідчать, що боржником не вчинялось жодних дій щодо виконання рішення суду по справі №420/87/23.

ГУ ПФУ в Одеській області обмежилося лише надсиланням 27.04.2023 та 10.05.2023 року до органу ДВС листів аналогічного змісту про відсутність належного фінансування.

При цьому колегія суддів наголошує на обов`язку боржника надавати державному виконавцю докази, які достеменно підтверджують поважність причин невиконання рішення суду, зокрема, через відсутність коштів. Проте таких доказів пенсійний орган державному виконавцю не надав.

Повна відсутність інформації у державного виконавця щодо обсягу коштів, які надійшли на виконання судових рішень, обсягу коштів, які сплачені стягувачам в порядку черговості надходження судових рішень, що набрали законної сили, свідчить про непрозорість процесу задоволення вимог стягувачів у виконавчих провадженнях та робить неможливим для державного виконавця оцінити поважність причини невиконання судового рішення в конкретному виконавчому провадженні. При цьому обов`язок доведення поважності причини невиконання у повному обсязі судового рішення покладається на боржника, який повинен надати належні та переконливі докази наявності такої поважної причини.

Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання, має бути виконане Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, а відтак, посилання апелянта на відсутність коштів для проведення виплати пенсії в перерахованому розмірі порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу Конвенції право мирно володіти своїм майном.

У рішеннях ЄСПЛ від 28.11.1999р. по справі «Brumarescu v. Romania» та від 24 липня 2003 року по справі «Рябих проти Росії» судом зазначено, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Так, у справі «Серінг проти Сполученого Королівства» від 07.07.1989р. Європейський суд визначив, що Конвенція як правовий акт, що забезпечує захист прав людини, передбачає, що її гарантії мають бути реальними та ефективними. Будь-яке тлумачення прав та свобод, що гарантуються, має відповідати загальним рисам Конвенції, мета якої забезпечення і розвиток ідеалів і цінностей демократичного суспільства. Таким чином, на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст.6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997р. вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Крім того, слід зазначити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Так, у справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади.

Невиконання рішення державного суду не може бути виправдане і відсутністю бюджетних видатків.

Так, у справі «Шмалько проти України» Європейський суд констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу.

Таким чином, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку, що на момент прийняття виконавцем спірної постанови позивачем не було виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2023 року у справі №420/87/23 в повному обсязі, а посадова особа відповідача не допустила порушень Закону №1404, у зв`язку з чим підстави для скасування постанови ВП №71656017 від 01.09.2023 року - відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.П. Косцова
Судді Ю.В. Осіпов В.О. Скрипченко