Справа № 536/1256/23
Суддя: Баранська Ж. О.
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 536/1256/23
Провадження № 2-а/536/19/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2023 року Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Баранської Жанни Олександрівни, за участю секретаря судового засідання Бегми С. А., представника Департаменту патрульної поліції Коломієць О. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кременчук Полтавської області за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу 1 роти 1 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Крамаренка Іллі Вікторовича, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Маслов Є. В. звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу 1 роти 1 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Крамаренка Іллі Вікторовича про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №587583 від 18 червня 2023 року та закриття справи про адміністративне правопорушення. Разом з цим, просить стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 536,80 грн та витрати на правничу професійну допомогу у сумі 3 355,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 червня 2023 року інспектором поліції Крамаренко І. В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВАБ №587583 за частиною 2 статті 126 та за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі ? КУпАП) та застосовано стягнення у виді штрафу у сумі 3 400,00 грн. За змістом постанови 18 червня 2023 року о 11 год 39 хв у м. Кременчук на вул. Ватутіна 19/22 громадянин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та під час перевірки документів було з`ясовано, що позивач не має право керувати транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив пункт 2.1 «а» Правил дорожнього руху.

За твердженням представника позивача, позивач був зупинений працівником патрульної поліції у м. Кременчук на перехресті вул. Ватутіна та вул. Маяковського нібито за не виконання дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено». Під час перевірки поліцейськими особи позивача на службовому планшеті було виявлено, що він раніше притягався до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП, внаслідок чого громадянину ОСОБА_1 було повідомлено про перебування його у стані наркотичного сп`яніння. Відповідно до медичного висновку №282 від 18 червня 2023 року ознак сп`яніння у позивача не виявлено.

Також у позові вказано, що після проходження перевірки позивача на стан наркотичного сп`яніння інспектор поліції почав стверджувати, що ОСОБА_1 не має право керувати транспортним засобом відповідної категорії «В» та виніс оскаржувану постанову. Проте, позивач заперечував, показуючи Е-посвідчення в електронному виді за допомогою додатку «ДІЯ» та стверджував, що він не позбавлений права керування на підставі рішення суду, що підтверджується постановою Полтавського апеляційного суду від 21 квітня 2023 року у справі №643/374/21 про скасування рішення суду першої інстанції, яким визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 10 200,00 грн.

Представник позивача вважає, що відповідно до частини 6, 7 Порядку застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу №956 від 23 жовтня 2019 року використання ОСОБА_1 електронного посвідчення є законним.

Окрім того, стверджує, що відповідач зупинив транспортний засіб позивача біля перехрестя вул. Маяковського та вул. Ватутіна, а місце вчинення адміністративного правопорушення вказано АДРЕСА_1 , при тому, що місцем складання постанови серії БАБ №587583 від 18 червня 2023 року є проспект Полтавський 40.

Адвокат вважає, що відповідачем не зафіксовано порушення правил дорожнього руху, які б доводили вину ОСОБА_1 та не були досліджені при розгляді справи інші докази.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 червня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі №536/1256/23 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

31 липня 2023 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшли клопотання від інспектора поліції Крамаренка І. В. та представника Департаменту патрульної поліції Коломієць О. Ю., які за своїм змістом є аналогічними, в яких наведено заперечення щодо стягнення заявленої суми позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 355,00 грн з підстав того, що сума гонорару є не доведеною, необґрунтовано завищеною та не відповідає вимогам частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

31 липня 2023 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшли відзиви від інспектора поліції Крамаренка І. В. та представника Департаменту патрульної поліції Коломієць О. Ю., які за своїм змістом є аналогічними, та обґрунтовані тим, що дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» на вул. Ватутіна 19/22 у м. Кременчуці встановлений без порушень Національного стандарту України Безпека дорожнього руху та не закритий сторонніми предметами. При цьому, на місці зупинки транспортного засобу водія було повідомлено про підставу зупинки, де він щодо вказаного правопорушення не заперечував.

Відповідачі також зазначають, що під час з`ясування фактичних обставин справи та перевірки документів водія транспортного засобу, у порядку пункту 2.4 Правил дорожнього руху, установлено, що позивач не має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки ОСОБА_1 з 25 березня 2021 року позбавлено права керування транспортними засобами по 06 квітня 2022 року.

На думку інспектора поліції Крамаренко І. В. та представника відповідача Коломієць О. Ю. оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, оскільки є обґрунтованою та законною.

До відзиву, поданого до суду представником Департаменту патрульної поліції Коломієць О. Ю. додано диск з відеозаписом.

10 серпня 2023 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшли заперечення представника позивача Маслова Є.В. на клопотання щодо заперечень про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в яких посилаючись на практику Верховного Суду викладену у постанові від 21 січня 2021 року представник позивача стверджує, шо витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 355,00 грн належним чином відповідають розумності їх розміру у цій справі, є фактично понесеними та обґрунтованими.

10 серпня 2023 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшла відповідь на відзив представника позивача Маслова Є.В., де вказано, що на відеозаписі розмова інспектора поліції з відповідачем починається на паркувальному майданчику на вул. Маяковського у м. Кременчук, де був припаркований транспортний засіб позивача, а тому порушення дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» не підтверджено. При цьому на відеозаписі чітко чути про те, що водій виконав вимогу вказаного знаку. Окрім того, вказує, що 23 січня 2008 року ОСОБА_1 отримав посвідчення водія категорії «В» та на час його зупинення інспектором поліції не був позбавлений права керування транспортним засобом.

В судове засідання представник позивача адвокат Маслов Є. В. не з`явився, подав через електронну пошту суду клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

Представник Департаменту патрульної поліції Коломієць О. Ю. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов, та вказала, що позивачем було надано інспектору патрульної поліції посвідчення водія у додатку «ДІЯ», але в цьому додатку не відображається, якщо особу позбавлено права керування транспортними засобами, тому інспектор патрульної поліції правомірно виніс оскаржувану постанову.

Поліцейський взводу 1 роти 1 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Крамаренко І. В. в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі ? КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд установив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 1 статті 9, частини 1 статті 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За змістом частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина 2 статті 71 КАС України).

Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (вказаний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №536/583/17 та від 14.03.2018 у справі №760/2846/17).

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом установлено, що поліцейським взводу 1 роти 1 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП капралом поліції Крамаренко І. В. винесено постанову серії БАБ №587583 від 18 червня 2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справіпро адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої 18 червня 2023 року о 11 год 39 хв у м. Кременчук на вул. Ватутіна 19/22 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2103, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги дорожнього знака 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та під час перевірки документів було з`ясовано, що ОСОБА_1 не має право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив пункт 2.1 а Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 1 статті 122 та частиною 2 статті 126 КУпАП.

Позивач із вказаною постановою не погоджується та вважає, що вона складена безпідставно та не підтверджується будь-якими доказами.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлений Правилами дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із пунктом 8.1 Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно із пунктом 8.4 Правил дорожнього руху дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

За змістом частини 1 статті 122 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

За твердженням представника відповідача Коломієць О. Ю., факт недотримання позивачем вимог дорожнього знаку, який встановлений без порушень у м. Кременчук на вул. Ватутіна, стверджується представленим відеозаписом, на якому зафіксовані обставини розгляду поліцейським справи за участі позивача.

Водночас, із змісту відеозапису слідує, що будь-яких обставин безпосереднього порушення позивачем вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» не зафіксовано. Наданий до суду відеозапис розпочинається з розмови інспектора патрульної поліції з позивачем на паркувальному майданчику. Після чого позивача було доставлено до міської лікарні для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки містить лише опис обставин, які визнані відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Будь-яких інших переконливих доказів вчинення позивачем даного правопорушення відповідачі не представили.

Таким чином, відповідачами не доведено достатніми та належними доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, а тому наявні підстави для задоволення в цій частині позовних вимог.

Частиною 2 статті 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Отже, адміністративна відповідальність за порушення положень статті 126 КУпАП може бути застосована саме до водія транспортного засобу, тобто до особи, яка здійснює керування ним.

Таким чином, основною ознакою, за якою визначається об`єктивна сторона даного правопорушення та за якою особу можна притягнути до адміністративної відповідальності є саме керування такою особою транспортним засобом.

Розділом 2 Правил дорожнього руху встановлено права та обов`язки водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктами 2-7 Порядку застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2019 року №956, передбачено, що під термінами «електронне посвідчення водія» (далі - е-посвідчення) та «електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу» (далі - е-свідоцтво) слід розуміти цифрове відображення виданих особі національного посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу разом з унікальним електронним ідентифікатором (QR-кодом), який забезпечує перехід за посиланням на відповідний підтвердний запис в електронних ресурсах єдиної інформаційної системи МВС.

Особа, яка в установленому законодавством порядку отримала посвідчення водія та/або свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, має право замовити е-посвідчення та е-свідоцтво. Для замовлення е-посвідчення та/або е-свідоцтва така особа повинна завантажити на смартфон мобільний додаток Єдиного державного веб-порталу електронних послуг «Дія» та пройти електронну ідентифікацію.

Е-посвідчення та е-свідоцтво формуються засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка «Дія», на підставі відомостей про видані особі посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що містяться в єдиній інформаційній системі МВС. Е-посвідчення та е-свідоцтво формуються автоматично за наявності в єдиній інформаційній системі МВС усіх відомостей, зазначених у посвідченні водія та свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, в тому числі відцифрованого образу обличчя особи для формування е-посвідчення.

Порядок інформаційної взаємодії єдиної інформаційної системи МВС та Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, а також структура та формат інформаційних файлів, що передаються та приймаються, установлюються МВС та Мінцифри.

Е-посвідчення та е-свідоцтво пред`являються власником транспортного засобу на смартфоні без додаткового пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виготовлених на бланках, а також документа, що посвідчує особу.

Поліцейський проводить перевірку достовірності пред`явлених особою е-посвідчення та е-свідоцтва за допомогою технічних засобів, зокрема з використанням унікального електронного ідентифікатора (QR-коду) та відомостей з єдиної інформаційної системи МВС.

Згідно пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Із наданого до суду відеозапису убачається, що позивач показав інспектору патрульної поліції у додатку «ДІЯ» Е-посвідчення (посвідчення водія) та повідомив інспектору поліції, що він не позбавлений права керування, при цьому зазначив про відсутність у нього рішення суду.

Представником позивача до суду надано постанову Полтавського апеляційного суду від 21 квітня 2023 року у справі №643/374/21, якою скасовано постанову Московського районного суду м. Харкова від 25 березня 2021 року щодо ОСОБА_1 , а провадження про притягнення ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Окрім того, в матеріалах справи наявна копія посвідчення водія ОСОБА_1 із додатку «ДІЯ» з відкритими категоріями А, А1, В, В1.

Отже, на час зупинення інспектором поліції позивача, останній не був позбавлений права керування транспортними засобами та мав Е-посвідчення водія з певними категоріями права керування, зокрема, категорію «В» та «В1».

Вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відсутність в матеріалах справи доказу, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови (постанова Верховного Суду України від 23.10.2019 у справі №357/10134/17).

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (постанова ВС від 27.06.2019 у справі №560/751/17).

Відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у статті 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено у пункті 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Відповідно до пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Разом з тим, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Будь-яких інших доказів під час судового розгляду суду не надано.

Згідно із пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18 червня 2023 року серії БАБ №587583, прийнятої інспектором поліції Крамаренко І. В. та про закриття справи про адміністративне правопорушення, - оскільки у порушення вимог статті 77 КАС України, якою обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача, останнім не надано до суду жодного належного та допустимого доказу наявності події правопорушення, вчиненого позивачем за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові.

У відповідності до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 у сумі 536,80 грн.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Види адвокатської діяльності визначені у статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За змістом частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України, а саме, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу представником позивача Маслов Є.В. надано до суду копії наступних документів: договір про надання правової допомоги №13/04/2023 від 13 квітня 2023 року, укладений між адвокатом Маслов Є. В. та Венгер Д. І.; акт про прийняття-передачі наданих правових послуг №2706 від 27 червня 2023 року; рахунок №27/06 від 27 червня 2023 року про сплату 3 355,00 грн гонорару адвокату за надану правову допомогу та документи щодо підтвердження повноважень адвоката та його представництва в суді.

Пунктом 3.2 вказаного договору про надання правової допомоги сторони погодили, що вартість за даним договором складає одна година роботи адвоката 25% від прожитковрого мінімуму на одну працездатну особу на день підписання договору.

Згідно акта прийняття-передачі адвокат надав, а Венгер Д. І. прийняв послуги адвоката на загальну суму 3 355,00 грн.

Суд ураховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплаченостороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

У відзиві представник Департаменту патрульної поліції заперечував щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, аргументуючи тим, що такі витрати є необґрунтованими, та неспівмірними зі складністю справи.

Проте, суд, дослідивши докази підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що такі витрати підтверджені належним чином, є співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 4, 6, 10, 14, 139, 241-246, 255, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу 1 роти 1 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Крамаренка Іллі Вікторовича, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Постанову серії БАБ №587583 від 18 червня 2023 року, складену поліцейським взводу 1 роти 1 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП капралом поліції Крамаренко І. В. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 122 та за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400,00 грн, скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною за частиною 1 статті 122 та за частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції (, 03048, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536,80 грн та витрати на правничу професійну допомогу у сумі 3 355,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження ? з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач ? ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач ? поліцейський взводу 1 роти 1 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП капрал поліції Крамаренко І. В., юридична адреса: Полтаська обл., м. Кременчук, проїзд Захисників Азовсталі, 3.

Відповідач ? Департамент патрульної поліції (), юридична адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

СуддяЖ. О. Баранська