Справа № 300/323/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/323/23 пров. № А/857/7286/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Обрізка І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року, прийняте суддею Боршовським Т.І. у місті Івано - Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Служби безпеки України (надалі СБУ, відповідач) про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 28.02.2018; зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність, яка полягає в ненарахуванні та невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 28.02.2018 включно; зобов`язано нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 28.02.2018 включно.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань СБУ на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що ОСОБА_1 в період з 01.11.2014 по 28.02.2018 проходив військову службу в органах Служби безпеки України. Згідно листа від 07.11.2022 № 21/3/1-Д-171/5 відповідач повідомив, що в період проходження військової служби в Центральному управлінні СБ України з 01.11.2014 по 28.02.2018 індексація доходів Фінансово-економічним управлінням не нараховувалася та не виплачувалася, що також підтверджується копією довідки Фінансово-економічного управління Служби безпеки України від 02.11.2022 № 21/2/2-73

Оскільки індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовця є однією з державних гарантій щодо оплати праці, тому вона підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті і не повинна ставитися в залежність від бюджетних асигнувань відповідача.

На думку суду, розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5600,00 грн., заявлений позивачем є завищеним, оскільки є неспівмірним зі складністю справи. Такий висновок суд зробив з огляду на зміст та незначну кількість та складність в опрацюванні документів, долучених до позовної заяви. Суд зазначив, що підготовка такої позовної заяви (обсяг 4 аркуші) не потребувала значного часу і не мала завдати значних клопотів для адвоката з огляду на усталену судову практику в такій категорії справ.

Суд вважав справедливим відшкодування позивачу судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1073,60 грн. (одного розміру ставки судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру в році звернення з цим позовом), що буде співмірним зі складністю цієї справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням в частині зменшення розміру витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ініціативно, без відповідних обґрунтувань відповідача, вирішивши питання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок відповідача за результатами розгляду справи, суд першої інстанції порушив вимоги ст. ст 9, 134 та 139 КАСУ.

Окрім того, визначений судом відповідним обставинам справи розмір витрат на правничу допомогу (1073,60 грн.) є неринковим та не відповідає умовам надання адвокатських послуг.

Вартість послуг з професійної правничої допомоги, що надавали:: позивачу адвокатським об`єднанням «ЮРИДИЧНІ ТЕХНОЛОГІЇ», розраховувалась виходячи з кількості витраченого часу на надання послуг та вартості однієї години роботи адвоката - 1600 грн.

Фахівці в галузі права, що надають професійну правничу допомогу, здійснюють свою діяльність на власний ризик на підприємницьких засадах. Вони несуть фінансові зобов`язання в рамках адвокатського самоврядування, так і повну відповідальність за належне здійснення обліку та виконання зобов`язань зі сплати податків та обов`язкових платежів до та цільових фондів. Вони за власний рахунок мають організовувати своє робоче місце в тому числі, орендуючи для цього відповідні приміщення, забезпечувати себе оргтехнікою, канцелярським приладдям, витратними матеріалами тощо. Реальне податкове навантаження та витрати на організацію роботи фахівця в галузі права, що здійснює свою діяльність професійно та відповідно до законодавства, перевищують 50 відсотків від доходу, отриманого від проведення такої діяльності.

Просить скасувати рішення суду в частині зменшення розміру витрат на правничу допомогу та прийняти нове, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в розмірі 5600 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 27.02.1999 проходив військову службу на офіцерських посадах в органах Служби безпеки України, що підтверджується копією довідки Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях від 12.09.2019 № 3383 (а.с. 4).

З 21.06.2019 позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби (за станом здоров`я) на підставі наказу голови СБУ № 802-ОС від 21.06.2019 (а.с. 5).

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.11.2014 по 28.02.2018.

За результатом розгляду вищевказаної заяви позивача відповідач листом від 07.11.2022 № 21/3/1-Д-171/5 повідомив ОСОБА_1 , що у межах наявного фінансового ресурсу виплатити індексацію військовослужбовцям за період з червня 2014 по лютий 2018 у СБУ можливості не було, також відсутній механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди. До вказаного листа відповідач долучив довідку від 02.11.2022 № 21/2/2-736, згідно якої під час проходження військової служби в Центральному управлінні СБУ за період з 01.11.2014 по 28.02.2018 індексація доходів Фінансово-економічним управлінням не нараховувалася та не виплачувалася (а.с. 6).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби в період з 01.11.2014 по 28.02.2018, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.

Частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на межі апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволення стягнення витрат на правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частин першої, третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої статті 134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката позивачем надані суду договір про надання правової допомоги за № 3 від 12.01.2023, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднання «ЮРИДИЧНІ ТЕХНОЛОГІЇ» (а.с. 7); кошторис до договору про надання правової допомоги за № 3 від 12.01.2023 (а.с. 8); акт надання послуг № 5 від 24.01.2023 (а.с. 9); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії від 31.08.2018 серії ЗП 001802 (а.с. 11); ордер серії АІ № 1324563 від 24.01.2023 на надання правничої допомоги адвокатом Овчаренком І.С. (а.с. 12);

Так, відповідно до акту наданих послуг № 5 від 24.01.2023, Адвокатським об`єднання «ЮРИДИЧНІ ТЕХНОЛОГІЇ» на виконання договору про надання правової допомоги за № 3 від 12.01.2023 надано такі послуги: підготовка позову про визнання неправомірної відмови у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2014 по 28.02.2018, зобов`язання здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, затрачено 3,500 год. за ціною 1600,00 грн. на загальну суму 5600,00 грн.

Колегія суддів враховує, що за вимогами процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відтак, покликання апелянта на те, що суд не може з власної ініціативи зменшити розмір судових витрат не заслуговує на увагу.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Аналізуючи надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що дана справа віднесена до категорії справ незначної складності, судова практика з вирішення даного спору судом є незмінною.

Суд апеляційної інстанції також враховує відсутність юридичного супроводу адвоката в суді першої інстанції у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат, тому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції було правильно проаналізовано долучені документи про надання правової допомоги та надано їм правову оцінку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та змісту наданих послуг слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі по 1073,60 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини застосовують, як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до правильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року у справі №380/323/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич