Справа № 200/2138/23
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року справа №200/2138/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 р. у справі № 200/2138/23 (головуючий І інстанції Череповський Є.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

В травні 2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Відповідач) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування до мого загального страхового стажу роботи періоду навчання 21 серпня 1978 року по 30 березня 1983 року у Слов`яносербському сільськогосподарському технікумі; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до мого загального страхового стажу роботи період навчання з 21 серпня 1978 року по 30 березня 1983 року у Слов`яносербському сільськогосподарському технікумі та здійснити перерахунок моєї пенсії за віком з врахуванням раніше виплачених сум пенсії з 21.11.2022 року.

В обгрунтування позовних вимог Позивачем було зазначено, що з 21.11.2022 року вона перебуває на обліку у Відповідача та отримує пенсію за віком, призначену на підставі ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При призначенні пенсії за віком до страхового стажу Позивача не було зараховано період навчання з 1978 року по 1983 року у Слов`яносербському сільськогосподарському технікумі, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та період роботи з 18.01.1985 року по 12.11.1985 року у центральній районній аптеці.

29.12.2022 року Позивач звернулась із заявою про зарахування вищезазначених періодів та надання відповідних роз`яснень щодо незарахування цих періодів. Згідно листів №1912-1501/К-02/8-0500/23 від 10.02.2023 року та №3906-4173/К-02/8-0500/23 від 16.03.2023 року період по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та період роботи з 18.01.1985 року по 12.11.1985 року у центральній районній аптеці були зараховані до страхового стажу. В свою чергу, період навчання з 1978 року по 1983 року у Слов`яносербському сільськогосподарському технікумі не зарахований до страхового стажу, оскільки у дипломі не зазначена форма навчання та в період навчання Позивач здійснювала трудову діяльність згідно трудової книжки, тому є підстави вважати, що навчання відбувалося за заочною формою. У зв`язку з чим позивач звернулася до суду із цим позовом та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 р. у справі № 200/2138/23 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування до загального страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоду навчання з 21 серпня 1978 року по 30 березня 1983 року у Слов`яносербському сільськогосподарському технікумі. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.12.2022 року з прийняттям рішення за результатами її розгляду, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 02.02.2023 позивач звернулась з заявою про перерахунок пенсії (допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами). До заяви додано: паспорт громадянина України, довідку про присвоєння РНОКПП, свідоцтво про народження дитини, трудову книжку НОМЕР_1 .

За результатами розгляду заяви про перерахунок пенсії від 02.02.2023 до страхового стажу Позивача зараховано період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 07.04.1982 по 27.03.1984 та з 21.06.1984 по 17.01.1985 відповідно до свідоцтва про народження дитини, та період роботи з 18.01.1985 по 12.11.1985 згідно з трудовою книжкою.

01 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління з заявою про надання їй копії рішення про відмову в перерахунку пенсії з урахуванням періоду навчання з 1978 року по 1983 рік у технікумі.

Листом від 16.03.2023 вих. № 3906-4173/К-02/8-0500/23 Головне управління повідомило позивача, що її заява про перерахунок пенсії розглянута, зазначило які періоди зараховано до страхового стажу після опрацювання заяви. У листі також вказано, що рішення про відмову в перерахунку пенсії відповідно до заяви № 763 від 02.02.2023 органами Пенсійного фонду не приймалося та надано роз`яснення щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 1978 по 1983 р.р.

При цьому, аналогічне роз`яснення щодо не зарахування до страхового стажу Позивача періоду навчання у технікумі надано у листі-відповіді Головного управління від 10.02.2023.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно до диплому НОМЕР_2 ОСОБА_1 навчалась у Слов`яносербському сільськогосподарському технікумі у період з 1978 по 1983 р.р., форма навчання не вказана.

При цьому, в трудовій книжці Позивача наявні записи № 1 та № 3, що свідчать про період роботи з 22.06.1981 по 22.09.1981.

Оскільки, в період навчання ОСОБА_1 здійснювали трудову діяльність, є підстави вважати, що навчання здійснювалось за заочною формою.

З огляду на наведене, позивачу необхідно надати довідку про уточнення періоду та форму навчання в технікумі, про що зазначено у листах-відповідях на звернення ОСОБА_1 від 10.02.2023 та 16.03.2023.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), перебуває на обліку у Відповідача та отримує пенсію за віком, призначену на підставі ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , Позивач в період:

22.06.1981 року прийнята креслярем до Ворошиловоградської геологорозвідувальної експедиції, нак. №48к від 23.06.1981р.;

22.09.1981 року звільнена у зв`язку із закінченням виробничої практики, нак. №74-к від 22.09.1981р.;

21.08.1978 року зараховано до Слов`яносербського с/г технікуму в число учнів відділення Топографія нак. №116 від 21.08.1978р.;

30.03.1983 року відрахована з числа учнів у зв`язку із закінченням навчання, нак. №63 від 30.03.1983р.

Відповідно до диплому НОМЕР_2 , Позивач в 1978 році всткпила до Слов`яносербського сільськогосподарського технікуму і в 1983 році закінчила повний курс по спеціальності топографія. Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 30 березня 1983 року Позивачу присвоєно кваліфікацію технік-топограф.

Відповідно до довідки №73 від 24.04.2023 року виданої державним навчальним закладом вищої освіти Луганської народної республіки Луганський державний аграрний університет ОСП Слов`яносербський технікум ЛДАУ, Позивач з 01.09.1978 року дійсно началась в Слов`яносербському сільськогосподарському технікумі та була зарахована до числа учнів на денне відділення по спеціальності топографія нак. №116 від 21.08.1978р., надано академічну відпустку наказом від 23.03.1982р. №44, поновлено в числі учнів у зв`язку із закінченням академічної відпустки наказом від 04.02.1983р. №20, відрахована з числа студентів технікума наказом від 30.03.1983р. №63 у зв`язку із закінченням навчання.

21.11.2022 року позивач звернулась через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Відповідно до протоколу про призначення пенсії Позивачу, рішенням №78 від 30.11.2022 року було призначено пенсію за віком з 21.11.2022 року.

Відповідно до розрахунку стажу, страховий стаж Позивача складав 36 років 11 днів.

29.12.2022 року Позивач з вернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просила в якій просила зарахувати до страхового стажу період навчання з 21.08.1978р. по 30.03.1983р., період роботи у центральній районній аптеці з 18.01.1985р. по 12.11.1985р., період знаходження у дикретній відпустці.

Листом від 26.01.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направляє за територіальністю звернення від 29.12.2022 ОСОБА_1 , з питання пенсійного забезпечення, в зв`язку з тим, що заявниця перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.

02.02.2023 Позивач звернулась з заявою про перерахунок пенсії (допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами). До заяви додано: паспорт громадянина України, довідку про присвоєння РНОКПП, свідоцтво про народження дитини, трудову книжку НОМЕР_1 . Просила зарахувати періоди згідно трудової книжки, а саме період з 18.01.1985 по 12.11.1985, а також врахувати догляд за дитиною.

За результатами розгляду заяви про перерахунок пенсії від 02.02.2023 до страхового стажу Позивача зараховано період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 07.04.1982 по 27.03.1984 та з 21.06.1984 по 17.01.1985 відповідно до свідоцтва про народження дитини, та період роботи з 18.01.1985 по 12.11.1985 згідно з трудовою книжкою.

Відповідно до розрахунку стажу, страховий стаж Позивача складав 39 років 4 місяці 24 дні.

Листом від 10.02.2023 року вих. №1912-1501/К-02/8-0500/23 було надано відповідь на письмове звернення від 29.12.2022, зареєстроване 26.01.2023 за № 1501/К-0500-23, яке розглянуто Відповідачем відповідно до Закону України від 02.10.1996 № 393/96 Про звернення громадян. В якій зазачено наступне.

02.02.2023 Позивач звернулася з заявою, зареєстрованою за № 763, про перерахунок пенсії (допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами). Відповідно наданого оригінала свідоцтва про народження дитини НОМЕР_4 до страхового стажу враховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку. Період страхового стажу з 18.01.1985 по 12.11.1985 враховано при розрахунку пенсії за оригіналом трудової книжки НОМЕР_1 . Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відповідно даних диплому НОМЕР_2 період навчання з 1978 по 1983 роки, форма навчання не вказана. В зазначений період наявні записи № 1- № 3 трудової книжки, що свідчать про період роботи з 22.06.1981 по 22.09.1981. До 01.01.2004 до страхового стажу зараховується лише період навчання за денною формою, що підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншим документами, які видані на підставі архівних даних і містять відомості про період навчання. Таким чином, для зарахування періоду навчання необхідно надати довідку, яка б уточнювала період та форму навчання. Підсумок по Вашому страховому стажу - 39 років 4 місяці 24 дні.

01 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління з заявою про надання їй копії рішення про відмову в перерахунку пенсії з урахуванням періоду навчання з 1978 року по 1983 рік у технікумі.

Листом від 16.03.2023 вих. № 3906-4173/К-02/8-0500/23 Головне управління повідомило Позивача, що її заява про перерахунок пенсії розглянута, зазначило які періоди зараховано до страхового стажу після опрацювання заяви. У листі також вказано, що рішення про відмову в перерахунку пенсії відповідно до заяви № 763 від 02.02.2023 органами Пенсійного фонду не приймалося та надано роз`яснення щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 1978 по 1983 р.р.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058).

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон України №1788-XII).

Закон України 1788-XII, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Стаття 56 Закону України №1788-XII визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Згідно пункту до абзацу 3 статті 56 Закону України №1788-XII до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно частини четвертої статті 24 Закону України № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогічні висновки наведені також в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а.

Як передбачено частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при оформленні підтверджуючих документів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637, час навчання у вищих учбових, професіональних, учбово-виховних закладах, учбових закладах підвищення кваліфікації і перепідготовки кадрів, у аспірантурі, докторантурі й криничній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і які містять відомості про період навчання. При відсутності у таких документах відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.

Таким чином, зі вказаного Порядку убачається, що при відсутності у дипломі особи відомостей часу навчання, приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.

Згідно частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Уникаючи надмірного формалізму, судом встановлено, що відповідачем не було запропоновано позивачу надати додаткові документи для підтвердження часу навчання за спірний період, та не вжито жодних дій щодо витребування додаткових документів з метою належного розгляду заяви позивача про призначення пенсії, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до диплому НОМЕР_2 , Позивач в 1978 році вступила до Слов`яносербського сільськогосподарського технікуму і в 1983 році закінчила повний курс по спеціальності топографія. Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 30 березня 1983 року Позивачу присвоєно кваліфікацію технік-топограф.

Суд зазначає, що у дипломі позивача відсутні відомості щодо форми навчання та періоду навчання.

Проте відповідно до записів в трудовій книжкі серії НОМЕР_1 вбачається, що Позивач навчалася у Слов`яносербському сільськогосподарському технікумі з 21.08.1978 року по 30.03.1983 року.

Суд зазначає, що відповідно до довідки №73 від 24.04.2023 року виданої державним навчальним закладом вищої освіти Луганської народної республіки Луганський державний аграрний університет ОСП Слов`яносербський технікум ЛДАУ, Позивач з 01.09.1978 року дійсно началась в Слов`яносербському сільськогосподарському технікумі та була зарахована до числа учнів на денне відділення по спеціальності топографія нак. №116 від 21.08.1978р., надано академічну відпустку наказом від 23.03.1982р. №44, поновлено в числі учнів у зв`язку із закінченням академічної відпустки наказом від 04.02.1983р. №20, відрахована з числа студентів технікума наказом від 30.03.1983р. №63 у зв`язку із закінченням навчання.

Тобто вказаною довідкою підтверджується, що позивач навчалася на денній формі навчання.

Відповідно до Закону № 1207-VII та постанови Верховної Ради України Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 р. N 1085 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасового не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення м. Луганськ віднесено до населеного пункту, на території якого державна влада не здійснює свої повноваження

За практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), a також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого Намібійського винятку , який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи Намібійський виняток у справі Кіпр проти Туреччини , ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, в даному випадку можливо застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки їх неприйняття призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину України.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 30 жовтня 2018 року у справі № 234/3038/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 360/1628/17, від 31 січня 2019 року у справі № 233/1181/17, від 17 липня 2019 року у справі № 302/757/17-а, від 02 жовтня 2018 року у справі № 569/14531/16-а, від 31 березня 2021 року у справі № 0440/6809/18, від 01 березня 2021 року у справі № 426/12447/17, від 25 лютого 2021 року у справі № 522/6812/17.

Суд зазначає, що навчальний заклад Слов`яносербський сільськогосподарський технікум, було створено в період, коли м. Слов`яносербськ Луганської області знаходилося під контролем української влади, отже - відповідно до законодавства України. Всі первинні документи, що підтверджують період навчання позивача, були створені до проведення АТО і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на зарахування періоду навчання до стажу роботи, тільки на тій підставі, що Україна тимчасово не здійснює контроль на вказаній території.

З урахуванням викладеного, суд приймає до уваги інформацію зазначену у довідці №73 від 24.04.2023 стосовно форми навчання.

Отже відповідачем протиправно не було зараховано до загального страхового стажу Позивача період його навчання в у Слов`яносербському сільськогосподарському технікумі.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що зарахуванню до загального (страхового) стажу поивача підлягають періоди навчання у Слов`яносербському сільськогосподарському технікумі з 21.08.1978р. по 22.03.1982р. та з 04.02.1983р. по 30.03.1983р.

Період навчання з 23.03.1982р. по 03.02.1983р., зарахуванню до загального (страхового) стажу не підлягає, оскільки в даний період позивач перебував у академічній відпустці.

Суд зазначає, що зміст заяви позивача про зарахування періодів його роботи до загального стажу очевидно дає змогу оцінити намір заявника.

Верховним Судом у постанові від 30.05.2018 по справі № 537/3480/17 зроблено висновок, що зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, суд апеляційної інстанції припустився формалізму, оскільки, по-перше, зі змісту заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, що передбачена і заявою встановленого зразка, а, по-друге, з огляду на відповідь УПФ, неналежна форма заяви не була підставою для відмови.

Отже, в даному випадку відповідач, розглянувши заяву від 29.12.2022 року про зарахування періодів роботи Позивача до загального стажу в порядку Закону України Про звернення громадян без прийняття відповідного рішення, допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій), внаслідок чого відповідачем допущено протиправну бездіяльність.

Жодною нормою закону не визначено, що особа повинна звернутися до пенсійного органу за перерахунком пенсії із заявою встановленого зразка. Натомість, заява позивача має безпосередній зміст стосовно перерахунку пенсії. Якщо відповідач вважав, що повинна була подана заява встановленого зразка, в силу приписів пункту 3.3. розділу ІІІ Порядку№ 22-1 саме відповідач повинен був надати необхідні роз`яснення позивачу стосовно форми заяви, чого виконано не було, і лише після цього вирішувати питання про наявність чи відсутність права особи на перерахунок пенсії.

Згідно ч. 1 ст. 44 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Згідно з п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), передбачено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Приписами пункту 4.3 Порядку № 22-1 передбачено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Отже, підставою для повідомлення заявника про призначення/відмову в призначенні пенсії може бути виключно рішення, прийняте територіальним органом ПФУ з цього питання.

З листа ГУПФУ від 10.02.2023 року вих. №1912-1501/К-02/8-0500/23 випливає, що позивач 29.12.2022 звернулася до пенсійного органу із заявою в якій просив зарахувати періоди роботи, зокрема період навчання з 21 серпня 1978 року по 30 березня 1983 року.

Однак відповідачем усупереч наведеним приписам не було прийнято рішення за результатом розгляду заяви позивача від 29.12.2022 року.

Оскільки заява позивача про перерахунок пенсії не була розглянута у встановленому законодавством порядку суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги про зобов`язання Відповідача зарахувати до загального страхового стажу роботи Позивача період навчання з 21 серпня 1978 року по 30 березня 1983 року у Слов`яносербському сільськогосподарському технікумі та здійснити перерахунок пенсії за віком з урахуванням раніше виплачених сум пенсії з 21.11.2022 року.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому, ураховуючи наведені приписи КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ щодо неналежного розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії і зобов`язання ГУ ПФУ розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії з прийняттям рішення за результатами її розгляду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 р. у справі № 200/2138/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 р. у справі № 200/2138/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 14 грудня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко