Справа № 500/3846/23
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3846/23

13 грудня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 16.11.2021, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якій просив визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.11.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що редакція Закону України «Про виконавче провадження» на час винесення постанови №54772227 від 25.09.2017 про відкриття виконавчого провадження, визначала базу для обрахунку виконавчого збору, як 10% фактично стягнутої суми, а наразі визначає, як 10% суми, що підлягає примусовому стягненню. Оскільки закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, то стягнення з ОСОБА_1 за постановою про стягнення виконавчого збору у ВП№54772227 від 19.11.2018 у розмірі 10% не фактичної стягнутої суми, а такої, що лише підлягає примусовому стягненню є протиправною та підлягає до скасування.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 позовну заяву повернуто позивачеві у зв`язку з пропуском строку звернення до суду через неповажність зазначених підстав для його поновлення.

26 жовтня 2023 року з Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла для продовження розгляду справа за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 16.11.2021.

Ухвалою від 30.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритому судовому засіданні 09.11.2023.

Ухвалою від 09.11.2023 залучено до участі у справі співвідповідача - Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Представник Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав до суду 16.11.2023 відзив на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору від 19.11.2018, а також постанова про закінчення виконавчого провадження №54772227 від 15.11.2021, наслідком якої було відкриття виконавчого провадження №67530399 були винесені після 28.08.2018 і до спірних відносин має бути застосовані норми ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018, а саме: згідно ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Протокольною ухвалою суду від 28.11.2023 розгляд справи відкладено на 13.12.2023.

06.12.2023 представник позивача подав до суду заяву про зміну предмета позову.

Представник Тернопільського відділу Державної виконавчої служби у Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав до суду 11.12.2023відзив на заяву про зміну предмету позову.

Протокольною ухвалою суду без виходу в нарадчу кімнату від 13.12.2023 відмовлено у прийнятті заяви представника позивача про зміну позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача просив позов задоволити, представник відповідача в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Сторони в судовому засіданні не заперечили проти завершення розгляду справи в порядку письмового провадження, про що подали відповідні заяви.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 09 липня 2014 року Дніпровський районний суд м. Києва видав виконавчий лист №755/10288/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 962156,03 гривень та витрат пов`язаних з вирішенням спору третейським судом в сумі 10021,56 грн.

25 вересня 2017 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову ВП№54772227 про відкриття виконавчого провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа.

19 листопада 2018 року в межах виконавчого провадження №54772227 старшим державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 на користь Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області виконавчого збору у розмірі 97217,76 грн.

29 жовтня 2021 року стягувач за виконавчим провадженням №54772227 подав заяву про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

15 листопада 2021 року старшим державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

16 листопада 2021 року старшим державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67530399 з виконання постанови №54772227 від 19.11.2018 р. про стягнення виконавчого збору в сумі 54342,10 грн.

Спір у цій справі виник при визначені державним виконавцем розміру виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника згідно статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

З метою повного та всебічного захисту порушених прав позивача та, враховуючи намір позивача оскаржити в первинній редакції позову постанову від 19.11.2018 про стягнення виконавчого збору, керуючись правами, наданими ч.2 ст.9 КАС України, суд виходить за межі позовних вимог позивача та досліджує, в сукупності, питання правомірності постанов державного виконавця від 19.11.2018 №54772227 про стягнення з позивача виконавчого збору та постанову про відкриття виконавчого провадження №67530399 від 16.11.2021 з виконання постанови від 19.11.2018.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, і винесених на підставі них спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.129-1 Основного Закону судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 у чинній редакції, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Відповідно до частин другої-четвертої цієї статті, виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

А за правилами частини 6 цієї статті, у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

При цьому, зазначена редакція статті 27 Закону №1404-VIII почала діяти з 28.08.2018, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2475-VIII від 03.07.2018.

У первісній редакції Закону №1404-VIII, частина друга статті 27 визначала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

В той же час Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 набрав чинності з 05.10.2016.

На момент пред`явлення виконавчого листа №755/10288/14-ц, виданого 09.07.2014 Дніпровським районним судом м.Києва та на момент відкриття виконавчого провадження №54772227 з його примусового виконання, тобто на 25.09.2017, діяв Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, який також по-іншому врегульовував питання стягнення виконавчого збору.

Як зазначалося раніше, Законом України від 03.07.2018 N 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018, внесені зміни до статті 27 Закону N 1404-VIII.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій. Натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 N 512/5 (далі - Інструкція №512/5), розробленою відповідно до Законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Положення Інструкції №512/5 слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Відповідно до пункту 22 розділу III Інструкції № 512/5, у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу, виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору, відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою. Тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача.

З аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VIII (у редакції, що діяла до 28.08.2018) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі №1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Суд заначає, що при винесені постанови про стягнення виконавчого збору від 19 листопада 2018 року в межах виконавчого провадження №54772227 з ОСОБА_1 на користь Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області виконавчого збору у розмірі 97217,76 грн, старшим державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області було не враховано, що у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним, у зв`язку із прийняттям змін до статті 27 Закону № 1404-VIII, що суперечить статті 58 Конституції України, адже виконавчий лист пред`являвся до виконання, коли діяла стаття 27 Закону № 1404-VIII в редакції, що передбачала підставу для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а постанова про стягнення виконавчого збору від 19 листопада 2018 винесена виходячи з редакції статті 27 Закону № 1404-VIII, що набрала чинності з 28 серпня 2018 року та встановила, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Оскільки положення статті 27 Закону №1404-VIII (у його первісній редакції), зменшували відповідальність позивача як боржника у відповідному виконавчому провадженні у порівнянні з нормами статті 28 Закону №606-XIV (у відповідній редакції), так як передбачали, що розмір виконавчого збору обраховується як 10% від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню, то з урахуванням конституційної норми про зворотну дію правових актів у часі суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 97217,76 грн. (10 % від суми, що підлягала, а не була стягнута). При цьому, цей же конституційний принцип не дозволяє застосовувати норму статті 27 Закону №1404-VIII, в редакції Закону №2475-VIII від 03.07.2018, так як вона знову погіршує становище боржника у виконавчому провадженні.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №420/769/19, від 22.01.2021 у справі №400/4023/19, від 21.01.2021 у справі №640/3430/19, від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18, від 28.10.2020 у справі № 400/878/20, від 20.05.2021 у справі №640/32814/20, а також у постанові від 06.09.2023 у справі №160/11725/22.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що оскаржувані постанова від 19 листопада 2018 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 97217,76 грн. та постанова про відкриття виконавчого провадження №67530399 від 16 листопада 2021 року прийняті необґрунтовано, порушують майнові права позивача, а тому є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Як визначено ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми означають, що позивач повинен довести, яким чином суб`єктом владних повноважень (у даному випадку державним виконавцем) порушено його права під час здійснення заходів примусового характеру. У свою чергу, відповідач має обов`язок довести, що його рішення чи дії прийняті (вчинені) у межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначені чинним законодавством.

Суду надано достатні і переконливі докази наявності поважних причин невиконання позивачем судового рішення, яким його зобов`язано вчинити певні дії. Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Враховуючи наведене, сплачений позивачкою судовий збір за подання позову в розмірі 1073 грн 60 коп підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 19.11.2018 про стягнення виконавчого збору у розмірі 97217,76 грн, винесену в межах виконавчого провадження №54772227.

3.Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №67530399 від 16.11.2021, винесену старшим державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073 грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження/місце проживання: майдан. Перемоги, 1,м.Тернопіль,46009 код ЄДРПОУ/РНОКПП 34905338);

Головуючий суддя Осташ А.В.