Справа № 128/4743/23
Суддя: Карпінська Ю. Ф.
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/4743/23

РІШЕННЯ

Іменем України

18 грудня 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Дусанюк Н.О.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі територіального підрозділу Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що 06.11.2023 інспектором 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області Маликом О.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №8091189, згідно з якою за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, на нього накладено штраф у розмірі 1190,00 грн. За змістом оскаржуваної постанови 06.11.2023 о 20 год 10 хв у м. Вінниці по вул. Київська, 173 водій керував транспортним засобом MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 , у якого номерний знак закріплений таким чином, що унеможливлює його ідентифікацію за номерним знаком, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці. Із зазначеною постановою він не погоджується, вважає її незаконною, оскільки її винесено за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та з порушенням встановленого законом порядку розгляду справи. Так, частиною першою статті 121-3 КУпАП передбачено відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквенно-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака. Відповідно до пункту 2.9 «в» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов?язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Пунктом 30.2 Правил дорожнього руху України передбачено, що на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. На трамваях і тролейбусах наносяться реєстраційні номери, що надаються відповідними уповноваженими на те органами. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими. Типи та основні розміри, вимоги до інформаційного змісту, правила застосування номерних знаків визначені ДСТУ 4278:2019 «Дорожній транспорт. Знаки номерні транспортних засобів. Загальні вимоги. Правила застосування» та у Вимогах до номерних знаків транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.03.2021 №166, якими передбачено, що на автомобілях має бути встановлено два знаки в передбачених за конструкцією місцях або додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу. В оскаржуваній постанові поліцейський зазначив діяння, яке не передбачено як адміністративне правопорушення диспозицією ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме: водій керував транспортним засобом, у якого номерний знак закріплений таким чином, що унеможливлює його ідентифікацію за номерним знаком, одночасно зазначивши про порушення п. 2.9 «в» ПДР, що не відповідає зазначеному у постанові опису обставин, установлених під час розгляду справи (суті адміністративного правопорушення). За змістом оскаржуваної постанови його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП за керування транспортним засобом з номерним знаком у не встановленому для цього місці (п. 2.9 «в» ПДР), при цьому постанова не містить таких встановлених поліцейським під час розгляду справи обставин. Натомість у постанові зазначено, що номерний знак на транспортному засобі закріплений таким чином, що унеможливлює його ідентифікацію за номерним знаком, проте зазначене не передбачено диспозицією ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Крім того, зазначені поліцейським в оскаржуваній постанові обставини не відповідають дійсності, оскільки на транспортному засобі MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 , під час керування яким щодо нього було винесено оскаржувану постанову, встановлено два номерні знаки встановленого зразка, які закріплені у передбачених конструкцією транспортного засобу місцях та символи номерних знаків чітко визначаються. Транспортний засіб MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 є власністю ТОВ «Компанія-Будінвест», відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . З 01.08.2022 він працює водієм автотранспортних засобів у ТОВ «Компанія-Будінвест» і транспортний засіб закріплено за ним у зв?язку з виконанням посадових обов?язків. Жодних переобладнань зазначеного автомобіля ні власником автомобіля, ні ним не здійснювалось і номерні знаки встановлено у місцях, передбачених конструкцією транспортного засобу, при цьому вони чітко визначаються (читаються), на що він наголошував поліцейському під час винесення щодо нього оскаржуваної постанови. З яких підстав поліцейський дійшов висновку про те, що номерний знак закріплений у не встановленому для цього місці і що закріплення номерного знаку унеможливлює ідентифікацію транспортного засобу за номерним знаком, взагалі не є зрозумілим і в оскаржуваній постанові про це не зазначено. Як і не зазначено про те, який саме з двох закріплених на автомобілі номерних знаків, на думку поліцейського, закріплений у не встановленому місці. Після виявлення факту вчинення правопорушення інспектор зобов?язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення. Оскаржувана постанова не містить доказів про те, що номерний знак транспортного засобу закріплений у не встановленому для цього місці і яке саме місце на конкретному транспортному засобі MAN TGX 18.440, на думку поліцейського, є встановленим і якими доказами це доводиться, а також не містить інформації про те, який саме із двох встановлених на автомобілі номерних знаків закріплений у не встановленому місці. У пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено: портативний відеореєстратор 470730, однак відеозапис не може довести зазначеного у постанові факту, що номерний знак закріплений у не встановленому для цього місці, оскільки обидва номерні знаки встановлені на транспортному засобу у передбачених конструкцією транспортного засобу місцях. Доказів іншого до оскаржуваної постанови не долучено і на час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення такі докази були відсутні. З огляду на викладене, під час винесення поліцейським оскаржуваної постанови було допущено неповне з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до прийняття незаконного рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності. Крім того, під час розгляду справи поліцейським допущено процесуальні порушення, оскільки в порушення частини другої статті 297 КУпАП та пункту 9 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395, йому не було роз`яснено його права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, та право долучити до оскаржуваної постанови письмові пояснення в заперечення інкримінованого мені правопорушення. Цим самим під час розгляду справи було порушено його право на захист. Тому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №8091189 від 06.11.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1190,00 грн, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір, сплачений за подання позовної заяви.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 22.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

04.12.2023 представником відповідача Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області на адресу суду було надіслано письмовий відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтований тим, що під час патрулювання 06.11.2023 в м. Вінниця по вул. Київська, 173 інспектором роти №1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Маликом О.О. було зупинено автомобіль MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом з державним номерним знаком, який закріплений таким чином, що унеможливлює його ідентифікацію, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР України. Встановивши усі обставини правопорушення, інспектором, як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем ПДР України, маючи відповідні повноваження, було прийнято рішення притягнути водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАТ №8091189 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Розглядаючи справу, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень, тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

12.12.2023 від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, яка обґрунтована тим, що наведені у відзиві доводи жодним чином не спростовують доводів позовної заяви, зокрема, щодо відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та про порушення поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення і позбавлення його права на захист. Відзив відповідача є шаблонним і в цілому побудований на копіюванні норм законодавчих актів, зокрема, щодо повноважень поліцейського під час зупинки транспортних засобів, розгляду справ про адміністративні правопорушення, випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається та ґрунтується на тому, що відповідач є працівником Управління патрульної поліції у Вінницькій області, тобто посадовою особою органів внутрішніх справи, і мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення. Проте, обгрунтовуючи позовні вимоги, він не посилався на відсутність у поліцейського права на розгляд у даному випадку справи про адміністративне правопорушення і права на винесення оскаржуваної постанови, і відповідачем зазначив не поліцейського, який виніс оскаржувану постанову, а державний орган Департамент патрульної поліції в особі територіального підрозділу Управління патрульної поліції у Вінницькій області як суб`єкта владних повноважень. У відзиві на позов відповідач жодним чином не спростовує його доводи, зазначені в обґрунтування незаконності оскаржуваної постанови, зокрема доводи про те, що згідно з чинним законодавством, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУПАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій, а в оскаржуваній постанові поліцейський зазначив діяння, яке не передбачено як адміністративне правопорушення диспозицією ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Натомість у відзиві відповідач зазначив, що «Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення (закріплений номерний знак у спосіб, що не дає змоги його ідентифікувати), яке передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, відповідачем було винесено постанови у справах про адміністративне правопорушення ЕАТ №8091189 від 06.11.2023». Зазначене відповідачем діяння «закріплений номерний знак у спосіб, що не дає змоги його ідентифікувати» не передбачене як адміністративне правопорушення диспозицією ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Викладені у позові доводи відповідач не спростував у відзиві на позов. До відзиву на позов відповідач додав «копію роздруківки з фото на 1 арк». При цьому відповідач жодним чином не обгрунтовує у відзиві, з якою метою це фото долучено до відзиву, яку доказову базу воно несе у даній справі і яке відношення має це фото до оскаржуваної постанови. По-перше, посилання на будь-яке фото відсутнє в оскаржуваній постанові, відповідно це фото не оцінювалось під час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення, а тому воно не може бути підтвердженням вчинення інкримінованого йому правопорушення. По-друге, із цього фото взагалі незрозуміло, яку доказову базу воно б мало нести. На аркуші розміщено два фотознімки незрозумілого походження, на яких зображено два різних транспортних засоби (вид спереду), один із яких з іноземним номерним знаком. Яке відношення цей транспортний засіб має до інкримінованого правопорушення для нього є незрозумілим і у своєму відзиві відповідач про це не зазначає. До оскаржуваної постанови поліцейським не долучено доказів про те, що номерний знак транспортного засобу закріплений у не встановленому для цього місці і яке саме місце на конкретному транспортному засобі MAN TG4 18.440, на думку поліцейського, є встановленим і якими доказами це доводиться, а також постанова не містить інформації про те, який саме із двох встановлених на автомобілі номерних знаків закріплений у не встановленому місці. Обидва номерні знаки встановлені на транспортному засобу у передбачених конструкцією транспортного засобу місцях. Доказів іншого до оскаржуваної постанови не долучено і на час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення такі докази були відсутні. З огляду на викладене, під час винесення поліцейським оскаржуваної постанови було допущено неповне з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до прийняття незаконного рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності. Сама по собі оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення та опис інкримінованого правопорушення не можуть бути доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки постанова це процесуальний документ, що має виноситися вже на основі досліджених доказів, а не бути самостійним доказом, а опис правопорушення є фабулою обвинувачення та правовою кваліфікацією інкримінованого правопорушення, що має бути доведено або спростовано на основі відповідних доказів, що досліджуються під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Проте таких доказів відповідачем не долучено ні до оскаржуваної постанови, ні до відзиву на позов. Також у відзиві відповідач жодним чином не спростував доводів про порушення поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, враховуючи те, що останнім не було роз`яснено йому права, передбачені ст. 268 КУпАП, не надано йому можливості скористатися правничою допомогою під час розгляду справи, не роз`яснено право долучити до протоколу письмові пояснення, чим порушено його право Тому просить задовольнити його позовну заяву у повному обсязі та стягнути на його користь понесені судові витрати.

В судове засідання 18.12.2023 учасники справи не з`явились, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1 попередньо подав до суду заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Частиною третьою статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 18.12.2023 у відсутність учасників справи та без технічного фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 06.11.2023 інспектор 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області Малик Олег Олександрович виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №8091189, якою притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн за те, що 06.11.2023 о 20 год 10 хв у м. Вінниця по вул. Київська, 173 водій керував транспортним засобом, у якого номерний знак закріплений таким чином, що унеможливлює його ідентифікацію за номерним знаком, чим порушив п. 2.9 «в» ПДР керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці (а.с. 6).

На спростування оскаржуваної постанови позивачем ОСОБА_1 у позові зазначено, що в оскаржуваній постанові поліцейський зазначив діяння, яке не передбачено як адміністративне правопорушення диспозицією частини першої статті 121-3 КУпАП, а саме: водій керував транспортним засобом, у якого номерний знак закріплений таким чином, що унеможливлює його ідентифікацію за номерним знаком, одночасно зазначивши про порушення п. 2.9 «в» ПДР, що не відповідає зазначеному у постанові опису обставин, установлених під час розгляду справи (суті адміністративного правопорушення). За змістом оскаржуваної постанови його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП за керування транспортним засобом з номерним знаком у не встановленому для цього місці (п. 2.9 «в» ПДР), при цьому постанова не містить таких встановлених поліцейським під час розгляду справи обставин. Натомість у постанові зазначено, що номерний знак на транспортному засобі закріплений таким чином, що унеможливлює його ідентифікацію за номерним знаком, проте зазначене не передбачено диспозицією частини першої статті 121-3 КУпАП. На транспортному засобі MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 , під час керування яким щодо нього було винесено оскаржувану постанову, встановлено два номерні знаки встановленого зразка, які закріплені у передбачених конструкцією транспортного засобу місцях, та символи номерних знаків чітко визначаються. Жодних переобладнань зазначеного автомобіля не здійснювалось і номерні знаки встановлено у місцях, передбачених конструкцією транспортного засобу, при цьому вони чітко визначаються (читаються), на що він наголошував поліцейському під час винесення щодо нього оскаржуваної постанови. Оскаржувана постанова не містить доказів про те, що номерний знак транспортного засобу закріплений у невстановленому для цього місці і яке саме місце на конкретному транспортному засобі MAN TGX 18.440, на думку поліцейського, є встановленим і якими доказами це доводиться, а також не містить інформації про те, який саме із двох встановлених на автомобілі номерних знаків закріплений у невстановленому місці. У пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено: портативний відеореєстратор 470730, однак відеозапис не може довести зазначеного у постанові факту, що номерний знак закріплений у невстановленому для цього місці, оскільки обидва номерні знаки встановлені на транспортному засобу у передбачених конструкцією транспортного засобу місцях.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України, відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух», регулюються Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про дорожній рух», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Частиною першою статті 121-3 КУпАП передбачено відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Відповідно до п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕАТ №8091189 від 06.11.2023 убачається, що позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом, у якого номерний знак закріплений таким чином, що унеможливлює його ідентифікацію за номерним знаком, а саме: керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, закріпленим у невстановленому для цього місці.

На підтвердження обставин справи представником відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі територіального підрозділу Управління патрульної поліції у Вінницькій області разом з відзивом на адміністративний позов додано фото транспортного засобу MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 , номерний знак якого закріплений таким чином, що ускладнює його ідентифікацію, а саме: номерний знак закріплений у місці, де погано прослідковується верхня частина номерного знака.

Також представником відповідача було надано фото, на якому зображено належне місце закріплення номерного знака, де його можна чітко ідентифікувати.

Установлено, що фіксування номерного знака автомобіля марки MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 здійснювалося на портативний відеореєстратор №470730. На наданому суду фото чітко зазначено номер портативного відеореєстратора, який збігається з номером, зазначеним в оскаржуваній постанові, а також дата та час фіксування.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 (справа № 295/3099/17), від 13.02.2020 (справа № 524/9716/16-а), приписами частини третьої статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, оскільки у даному випадку представник відповідача посилається на докази, які були покладені в основу оскаржуваної постанови, суд вважає фото номерного знаку автомобіля MAN TGX 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 належним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, доведено належними та допустимими доказами наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Посилання позивача на те, що в оскаржуваній постанові поліцейський зазначив діяння, яке не передбачено як адміністративне правопорушення диспозицією частини першої статті 121-3 КУпАП, а саме: водій керував транспортним засобом, у якого номерний знак закріплений таким чином, що унеможливлює його ідентифікацію за номерним знаком, одночасно зазначивши про порушення п. 2.9 «в» ПДР, що не відповідає зазначеному у постанові опису обставин, установлених під час розгляду справи (суті адміністративного правопорушення), суд вважає безпідставними.

Так, працівником поліції чітко зазначено пункт Правил дорожнього руху, який порушив ОСОБА_1 , за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме: пункт 2.9 «в» Правил дорожнього руху, яким визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що закріплений не в установленому для цього місці.

Таким чином, інспектор роти №1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП капрал поліції Малик О.О. діяв у межах наданих йому повноважень, з прийняттям рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення передбаченого законом виду та розміру та встановив усі обставини, що мають значення для прийняття рішення.

У справі «Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain» (скарга №10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа «Daktaras v. Lithuania», скарга №42095/98).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» (скарга №7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22.12.2010 №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, оскільки у справі наявні належні докази, що свідчать про порушення позивачем пункту 2.9 «в» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, суд вважає, що оскаржувану постанову серії ЕАТ №8091189 від 06.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн, слід залишити без змін, а позов ОСОБА_1 без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення, судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору, слід залишити за останнім.

Керуючись ст.ст. 31, 40 Закону України «Про дорожній рух», ст.ст. 23, 35 Закону України «Про Національну поліцію», ст.ст. 22, 55, 59, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 23, 251 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 139, 194, 229, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позовОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі територіального підрозділу Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Постанову серії ЕАТ №8091189 від 06.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

ВідповідачДепартамент патрульної поліції Національної поліції України в особі територіального підрозділу Управління патрульної поліції у Вінницькій області: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 23.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА