Справа № 200/5552/23
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2023-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2023 року Справа№200/5552/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.03.2023 року № 66 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію незалежно від віку на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням періодів роботи позивача на підприємствах Російської Федерації ТОВ "Шахта "Есаульская" з 13.02.2017 року по 30.07.2019 року та ВАТ "СУЗК-Кузбасс" з 25.01.2016 року по 05.01.2017 року, а також з урахуванням пільгового стажу за провідними підземними професіями з 17.04.2001 року по 12.03.2006 року на ДП "ВК "Краснолиманська", починаючи з дня звернення до відповідача, а саме - з 16.03.2023 року.

В обґрунтування позову позивач вказує на те, що за результатами розгляду поданої ним заяви від 16.03.2023 року про призначення пенсії на пільгових умовах відповідачем було прийнято рішення від 23.03.2023 року № 66, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії згідно з частиною 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю у позивача на момент звернення за призначенням пенсії необхідного пільгового стажу (25 років).

Як зазначає позивач, при розгляді заяви та прийнятті спірного рішення до страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи на підприємствах Російської Федерації, а саме - з 25.01.2016 року по 05.01.2017 року (ВАТ "СУЗК-Кузбасс") та з 13.02.2017 року по 30.07.2019 року (ТОВ "Шахта "Есаульская"), оскільки надані позивачем до заяви документи не засвідчені апостилем компетентного органу Російської Федерації відповідно до положень статті 4 Конвенції від 05.10.1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, та відсутня інформація від відповідних фондів Російської Федерації про сплату внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Також під час розгляду заяви та прийняття відповідного рішення до пільгового стажу позивача не було зараховано періоди його роботи з 05.05.2000 року по 10.06.2000 року та з 01.09.2004 року по 07.11.2004 року (ДП "ВК "Краснолиманська"), оскільки видані ДП "ВК "Краснолиманська" довідки від 30.11.2021 року № 80 арх та № 81 арх, не містять відомостей про виплату позивачу за період учнівства на посадах "учень машиніста підземних установок" та "учень гірника очисного забою" тарифної ставки підземного робітника.

Крім того, на переконання позивача, при розгляді заяви та прийнятті спірного рішення відповідачем безпідставно визначено пільговий стаж позивача за період з 17.04.2001 року по 30.08.2004 року - 00 років 4 місяці 16 днів (за фактичною тривалістю, яка зазначена у довідці від 30.11.2021 року № 81 арх), оскільки за цей період такий стаж фактично становить 3 роки 4 місяці 16 днів, тобто є значно більшим, аніж вказано у рішенні відповідача.

При цьому, як стверджує позивач, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 він працював на ДП "ВК "Краснолиманська" на провідних підземних професіях у період з 17.04.2001 року по 12.03.2006 року, тобто усього - 4 роки 11 місяців, що не було враховано під час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

Із зазначеним вище рішенням позивач не погоджується та вважає, що він має право на призначення пенсії відповідно до положень частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до його страхового та пільгового стажу вказаних вище періодів роботи.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідач, серед іншого, зазначає, що оскаржуване позивачем рішення № 66 від 23.03.2023 року про відмову позивачу в призначенні пенсії є повністю законним та обґрунтованим.

Зокрема, як вказує відповідач, на момент звернення із заявою про призначення пенсії загальний страховий стаж позивача складав 33 роки 9 місяців 22 днів, у тому числі пільговий стаж роботи відповідно до частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - 17 років 10 місяців 16 днів.

За результатами розгляду документів, доданих позивачем до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 25.01.2016 року по 05.01.2017 року (ВАТ "СУЗК-Кузбасс") і з 13.02.2017 року по 30.07.2019 року (ТОВ "Шахта "Есаульская"), оскільки надані позивачем документи не засвідчені апостилем компетентного органу Російської Федерації відповідно до частини 1 статті 3 і статті 4 Конвенції від 05.10.1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів.

Крім того, всупереч вимогам Федерального закону від 17.12.2001 року № 173-ФЗ "Про трудові пенсії в Російській Федерації" та Федерального закону від 28.12.2013 року № 400-ФЗ "Про страхові пенсії" відсутня інформація від відповідних фондів Російської Федерації про сплату за позивача внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації за період його роботи на території Російської Федерації, що є необхідною умовою для включення періоду роботи, яка виконувалась на території цієї країни, до страхового стажу для призначення пенсії.

Стосовно періоду роботи позивача на ДП "ВК "Краснолиманська" з 17.04.2001 року по 12.03.2006 року відповідач у відзиві зазначає про те, що трудова книжка підтверджує лише загальний трудовий стаж працівника, але підтвердити пільговий характер роботи може лише уточнююча довідка підприємства, на якому особа працювала та яка видана на підставі первинних документів за час виконання відповідної роботи, а в разі ліквідації підприємства без визначення правонаступника - документи, видані архівними установами.

Відповідач вказує, що позивачем не надавалися довідки, які би підтвердили виплату учню за тарифною ставкою підземного працівника за періоди роботи з 05.05.2000 року по 10.06.2000 року та з 01.09.2004 року по 07.11.2004 року на ДП "ВК "Краснолиманська", через що дані періоди не були зараховані до пільгового стажу позивача.

Також відповідач у відзиві зазначає, що пільговий стаж позивача за період його роботи з 17.04.2001 року по 30.08.2004 року враховано за фактичною тривалістю 00 років 4 місяці 16 днів, яка зазначена у довідці про пільговий характер робіт від 30.11.2021 року № 81 арх.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.10.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі № 200/5552/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач у цій справі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

16.03.2023 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою (з доданими документами) про призначення пенсії на пільгових умовах у порядку, визначеному нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

23.03.2023 року за наслідками розгляду цієї заяви відповідачем було прийнято рішення № 66, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність у нього на момент звернення необхідного пільгового стажу, передбаченого положеннями частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV (25 років).

Як видно зі змісту вищевказаного рішення, на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії страховий стаж позивача складав 33 роки 9 місяців 22 дні, у тому числі пільговий період роботи, зарахований згідно з довідками про пільговий характер робіт від 05.03.2023 року № 201, від 30.11.2022 року № 247, від 18.11.2021 року № 833, довідкою про спуски від 08.03.2023 року № 208, № 81 арх (частково) та № 82 арх, для визначення права, становить 17 років 10 місяців 16 днів, з яких:

- пільговий стаж роботи відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV згідно з Постановою № 202 від 31.03.1994 року - 00 років 5 місяців 2 дні;

- пільговий стаж за провідними підземними професіями згідно з частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV, з урахуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8, - 17 років 5 місяців 14 днів.

До страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи на підприємствах Російської Федерації ТОВ "Шахта "Есаульская" з 13.02.2017 року по 30.07.2019 року та ВАТ "СУЭК-Кузбасс" з 25.01.2016 року по 05.01.2017 року, оскільки документи не засвідчено апостилем компетентного органу Російської Федерації відповідно до статті 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05.10.1961 року. Крім того, відсутня інформація від відповідних фондів Російської Федерації щодо сплати внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

До пільгового стажу позивача не зараховано:

- період роботи згідно з виданою ДП "ВК Краснолиманська" довідкою про пільговий характер робіт від 30.11.2021 року № 80 арх з 05.05.2000 року по 10.06.2000 року на посаді учня машиніста підземних установок, оскільки відсутні відомості, що за період учнівства виплачувалась тарифна ставка підземного робітника;

- період роботи згідно з виданою ДП "ВК Краснолиманська" довідкою про пільговий характер робіт від 30.11.2021 року № 81 арх з 01.09.2004 року по 07.11.2004 року на посаді учня гірника очисного забою, у зв`язку з тим, що відсутні відомості, що за період учнівства виплачувалась тарифна ставка підземного робітника.

Пільговий стаж за провідними підземними професіями за період з 17.04.2001 року по 30.08.2004 року враховано за фактичною тривалістю 00 років 4 місяці 16 днів, яка зазначена у довідці про пільговий характер робіт від 30.11.2021 року № 81 арх.

За наведеним у спірному рішенні висновком позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність на дату звернення за призначенням пенсії необхідного пільгового стажу, встановленого частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV (25 років).

Про прийняття оскаржуваного рішення відповідач повідомив позивача, у відповідь на його запит, листом від 13.04.2023 року № 6206-7187/К-02/8-0500/23, додавши до цього листа копію спірного рішення від 23.03.2023 року № 66.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до положень абзацу 1 пункту 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає стаття 114 Закону № 1058-IV.

Як видно з оскаржуваного рішення № 66 від 23.03.2023 року, підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах є відсутність у нього пільгового стажу, передбаченого положеннями частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV (25 років).

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років. За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії або посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

31.03.1994 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 202 "Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років" (далі - Постанова КМУ № 202).

До розділу І "Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт" зазначеної Постанови КМУ № 202 включені усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Порядок підтвердження стажу роботи регламентується статтею 62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ (яка кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій, їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

Частиною 1 статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання відповідної заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

При цьому органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі, достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

До заяви про призначення пенсії від 16.03.2023 року позивачем були надані трудові книжки серії НОМЕР_1 від 05.05.2000 року та серії НОМЕР_4 від 25.01.2016 року, а також уточнюючі довідки за спірні періоди роботи.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 , яка видана 05.05.2000 року, не містить записів про роботу позивача на території Російської Федерації, але містить записи про його роботу на ДП "ВК "Краснолиманська", а саме:

- № 2: 05.05.2000 року - прийнятий учнем машиніста підземних установок з повним підземним робочим днем у шахті на період практики;

- № 3: 10.06.2000 року - звільнений з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору, пункт 2 статті 36 КЗпП України;

- № 4: 17.04.2001 року - прийнятий машиністом підземних установок 3 розр. з повним робочим днем у шахті;

- № 5: 01.09.2004 року - переведений учнем гірника очисного забою на період практики з повним підземним робочим днем у шахті;

- № 6: 24.11.2004 року - переведений гірником очисного забою підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті;

- № 7: 12.03.2006 року - звільнений за власним бажанням, стаття 38 КЗпП України.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_4 , яка видана 25.01.2016 року, містить наступні записи про його роботу у ВАТ "СУЗК-Кузбасс" та у ТОВ "Шахта "Есаульская":

- № 1: 25.01.2016 року - прийнятий гірником очисного забою 5 розряду на ділянку № 3 шахти ім. В.Д. Ялевського;

- № 2: запис щодо реорганізації підприємства;

- № 3: 05.01.2017 року - звільнений за ініціативою працівника, пункт 3 частини 1 статті 77 ТК Російської Федерації;

- № 4: 13.02.2017 року - прийнятий машиністом гірничих виїмкових машин 4 розряду на ділянку з видобування вугілля № 1 з повним робочим днем під землею;

- № 5: 12.05.2017 року - переведений машиністом гірничих виїмкових машин 5 розряду на ділянку з видобування вугілля № 1;

- № 6: 30.07.2019 року - трудовий договір розірвано з ініціативи працівника у зв`язку з переїздом до іншої місцевості, пункт 3 частини 1 статті 77 ТК Російської Федерації.

Суд зауважує, що наведені записи у трудових книжках позивача здійснені належним чином та не мають дефектів вчинення, що не заперечується відповідачем.

Додатково позивачем надано уточнюючі довідки щодо спірних періодів роботи на ДП "ВК "Краснолиманська", у ВАТ "СУЗК-Кузбасс" та у ТОВ "Шахта "Есаульская".

Зокрема, як видно зі змісту довідок від 30.11.2021 року № 80 арх, № 81 арх та № 82 арх, які були видані ДП "ВК "Краснолиманська":

- з 05.05.2000 року по 10.06.2000 року позивач працював повний робочий день на ДП "ВК "Краснолиманська" і виконував гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом за професією (посадою) "учень машиніста підземних установок", що передбачена Списком 1, розділ 1, підрозділ 1, код КП 1.1а;

- з 17.04.2001 року по 30.08.2004 року позивач працював повний робочий день на ДП "ВК "Краснолиманська" і виконував гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом за професією (посадою) "машиніст підземних установок", що передбачена Списком 1, розділ 1, підрозділ 1, код КП 1.1а;

- з 01.09.2004 року по 07.11.2004 року позивач працював повний робочий день на ДП "ВК "Краснолиманська" і виконував гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом за професією (посадою) "учень гірника очисного забою", що передбачена Списком 1, розділ 1, підрозділ 1, код КП 1.1а;

- з 08.11.2004 року по 23.11.2004 року позивач працював повний робочий день на ДП "ВК "Краснолиманська" і виконував гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом за професією (посадою) "машиніст підземних установок", що передбачена Списком 1, розділ 1, підрозділ 1, код КП 1.1а;

- з 24.11.2004 року по 12.03.2006 року позивач працював повний робочий день на ДП "ВК "Краснолиманська" і виконував гірничі роботи з видобутку вугілля підземним способом за професією (посадою) "гірник очисного забою підземний", що передбачена Списком 1, розділ 1, підрозділ 1, код КП 1.1а.

Згідно з довідкою б/н та б/д, виданою АТ "СУЗК-Кузбасс", позивач з 25.01.2016 року по 05.01.2017 року працював повні робочий день та робочий тиждень, із повною зміною під землею в АТ "СУЗК-Кузбасс" шахта "им. В.Д. Ялевского" за професією (посадою) "гірник очисного забою підземний", що передбачена Списком 1, розділ 1, підрозділ 27-1, 27-11 ВП, 1010100А (постанова Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10).

Як видно з довідки від 01.11.2021 року № 86, що видана ТОВ "Шахта "Есаульская", у період з 13.02.2017 року по 30.07.2019 року позивач працював повний робочий день у ТОВ "Шахта "Есаульская" у забоях з видобутку вугілля, на підземних гірничих роботах з повним робочим днем під землею, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, цехах, виробництвах за професією (посадою) "машиніст гірничих виїмкових машин", яка передбачена Списком 1, розділ 1, підрозділ 1а, 1010100а (постанова Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10).

Відтак, записами у трудових книжках позивача у сукупності з уточнюючими довідками підтверджується, що позивач у спірні періоди працював на посадах (за професіями), які були віднесені до Списків № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що були чинними у відповідні періоди роботи позивача (постанова Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10, постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162 та від 16.01.2003 року № 36).

При цьому, виходячи зі змісту положень статті 14 Закону № 1788-ХІІ і частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV, професії "гірник очисного забою (вибою)" та "машиніст гірничих виїмкових (виймальних) машин" віднесені до провідних професій.

У позовній заяві позивач просить суд, зокрема, зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу за провідними підземними професіями період роботи з 17.04.2001 року по 12.03.2006 року на ДП "ВК "Краснолиманська".

Із розрахунку стажу позивача (форма РС-право) судом установлено, що до пільгового стажу позивача за Списком № 1 із вказаного періоду були зараховані наступні періоди:

- 17.04.2001 року - 02.09.2001 року (Постанова КМУ № 202);

- 08.11.2004 року - 23.11.2004 року (Постанова КМУ № 202);

- 24.11.2004 року - 12.03.2006 року (стаття 14 Закону № 1788-ХІІ, провідні професії);

- 20.03.2006 року - 03.04.2006 року (стаття 14 Закону № 1788-ХІІ, провідні професії).

Суд зазначає, що стаття 14 Закону № 1788-ХІІ та частина 3 статті 114 Закону № 1058-IV містять вичерпний перелік професій (робіт), які вважаються провідними. До цього переліку не віднесені машиністи підземних установок та учні гірника очисного забою.

Водночас, як було встановлено судом, у періоди з 17.04.2001 року по 02.09.2001 року та з 08.11.2004 року по 23.11.2004 року, які є зарахованими до пільгового стажу позивача за Списком № 1 (Постанова КМУ № 202), позивач працював машиністом підземних установок.

Отже, відповідачем було вірно зараховано вказані періоди роботи до пільгового стажу позивача за Списком № 1.

Період з 03.09.2001 року по 07.11.2004 року, за розрахунком стажу позивача (форма РС-право), зарахований до його страхового стажу, але не зарахований до пільгового стажу.

Як зазначається в оскаржуваному рішенні та підтверджується відповідачем у відзиві на позов, загалом період роботи з 17.04.2001 року по 30.08.2004 року зараховано до пільгового стажу позивача за фактичною тривалістю 00 років 4 місяці 16 днів, яка зазначена у довідці про пільговий характер робіт від 30.11.2021 року № 81 арх, а період роботи з 01.09.2004 року по 07.11.2004 року не зараховано до пільгового стажу позивача через відсутність відомостей про те, що за період учнівства позивачу виплачувалась тарифна ставка підземного робітника.

Суд зауважує, що фактично період з 17.04.2001 року по 30.08.2004 року за результатами арифметичного підрахунку налічує 3 роки 4 місяці 16 днів (а не 00 років 4 місяці 16 днів, як вказано у спірному рішенні та відзиві на позов), тож у довідці від 30.11.2021 року № 81 арх було допущено помилку при зазначенні кількості років у цьому періоді.

Однак, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач залишив ці обставини поза увагою та припустився аналогічної помилки, що мало наслідком незарахування до пільгового стажу позивача періоду з 03.09.2001 року по 30.08.2004 року без відповідних підстав.

Щодо періоду роботи з 01.09.2004 року по 07.11.2004 року, який також не зарахований до пільгового стажу позивача, суд зазначає, що ані в оскаржуваному рішенні, ані у відзиві на позов відповідачем не наведено жодних нормативних підстав незарахування цього періоду до пільгового стажу позивача. При цьому Порядком № 637 такої умови для зарахування до пільгового стажу особи певного періоду її роботи, як виплата їй тарифної ставки підземного робітника та/або наявність відомостей про подібні виплати, теж не передбачено.

Відтак, незарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 01.09.2004 року по 07.11.2004 року не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Судом установлено, що у період з 03.09.2001 року по 30.08.2004 року позивач працював машиністом підземних установок (прийнятий на дану посаду з 17.04.2001 року), а у період з 01.09.2004 року по 07.11.2004 року - учнем гірника очисного забою.

Як вже було вказано вище, ці професії (роботи) не віднесені до провідних за умовами статті 14 Закону № 1788-ХІІ та частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV.

З огляду на таке, період з 03.09.2001 року по 07.11.2004 року підлягав зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком № 1, однак не за провідними підземними професіями, як просить позивач у своїй позовній заяві.

Період з 24.11.2004 року по 12.03.2006 року, відповідно до розрахунку стажу позивача (форма РС-право), зарахований до пільгового стажу позивача за Списком № 1 за провідними підземними професіями (тобто саме таким чином, як заявлено позивачем у позові).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що із заявленого у позовній заяві періоду роботи з 17.04.2001 року по 12.03.2006 року під час прийняття оскаржуваного рішення до пільгового стажу позивача безпідставно не зараховано період з 03.09.2001 року по 07.11.2004 року, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 1, а іншу частину заявленого періоду було вірно зараховано до пільгового стажу позивача.

Щодо періоду з 05.05.2000 року по 10.06.2000 року, який також не було зараховано до пільгового стажу позивача за спірним рішенням, позивачем жодних вимог не заявлялося, тож даний період у межах розгляду цієї справи судом не досліджується.

У позовній заяві позивач просить суд, зокрема, зобов`язати відповідача зарахувати до його трудового стажу періоди роботи з 13.02.2017 року по 30.07.2019 року у ТОВ "Шахта "Есаульская" та з 25.01.2016 року по 05.01.2017 року у ВАТ "СУЗК-Кузбасс".

Відповідно до розрахунку стажу позивача (форма РС-право), дані періоди не зараховані ані до страхового, ані до пільгового стажу позивача.

Як зазначається в оскаржуваному рішенні та підтверджується відповідачем у відзиві на позов, ці періоди не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки надані документи не засвідчено апостилем компетентного органу Російської Федерації відповідно до положень статті 4 Конвенції від 05.10.1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, та у зв`язку з відсутністю інформації від відповідних фондів Російської Федерації щодо сплати внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Згідно з частиною 1 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах, інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

13.03.1992 року Україною було підписано Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, згідно з положеннями статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Вказана Угода підписана Україною та Російською Федерацією та була обов`язкова для застосування у спірні періоди державними органами вказаних держав.

Суд звертає увагу на те, що дана Угода була чинною у спірні періоди роботи позивача та на момент видачі довідок ВАТ "СУЗК-Кузбасс" і ТОВ "Шахта "Есаульская".

Згідно зі статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до положень абзаців 2 та 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. При цьому обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Положеннями статті 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Дана Угода так само була чинною у спірні періоди роботи позивача і на момент видачі довідок ВАТ "СУЗК-Кузбасс" та ТОВ "Шахта "Есаульская".

Таким чином, вказані положення міжнародних договорів передбачають, що стаж, який набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до частини 1 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення визначено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди, стосовно цього учасника, припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Частиною 2 статті 13 вказаної Угоди установлено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, які виникли у відповідності до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили у випадку виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, припинення державами участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не може бути підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, який набуто ним до виходу держав-учасниць з Угоди.

29.11.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", якою Кабінет Міністрів України постановив про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року в м. Москві.

Пунктом 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України визначено Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Як вже було вказано, згідно з частиною 1 статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачено, що кожен її учасник може з неї вийти, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди відносно цього учасника припиняється зі спливом шестимісячного строку з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 року № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13.03.1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023 року, яке було опубліковане у Офіційному віснику України від 10.01.2023 року, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року для України 19 червня 2023 року.

Таким чином, на момент звернення позивача за призначенням пенсії (16.03.2023 року) Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення зберігала чинність для України.

Згідно зі статтею 11 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав та держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Отже, враховуючи, що вказана Угода була чинною у спірні періоди роботи позивача, на момент видачі уточнюючих довідок ВАТ "СУЗК-Кузбасс" та ТОВ "Шахта "Есаульская", а також на момент звернення позивача за призначенням пенсії, вона мала бути застосована відповідачем при розгляді заяви позивача про призначення пенсії та прийнятті рішення, а записи у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 від 25.01.2016 року та зазначені уточнюючі довідки мали бути враховані відповідачем при обчисленні стажу позивача.

З приводу відсутності інформації від відповідних фондів Російської Федерації щодо сплати за позивача внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації суд зауважує, що за загальним правилом обов`язок сплати страхових внесків та відповідальність за їх несплату чинним законодавством покладається на страхувальників (тобто підприємств-роботодавців), які є платниками таких внесків, отже, найманий працівник не є самостійним платником цих внесків та не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку стосовно належної сплати страхових внесків.

Наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до стажу позивача, який дає право на призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), періоду роботи, який підтверджено відповідними документами (трудовою книжкою та (або) уточнюючими довідками підприємства, установи, організації).

Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 482/434/17, Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі № 805/3362/17-а, які відповідно до частини 5 статті 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що до страхового та пільгового стажу позивача безпідставно не зараховано періоди роботи з 25.01.2016 року по 05.01.2017 року у ВАТ "СУЗК-Кузбасс" та з 13.02.2017 року по 30.07.2019 року у ТОВ "Шахта "Есаульская".

При цьому суд звертає увагу на те, що вищевказані періоди підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком № 1 за провідними підземними професіями, оскільки професії (роботи), за якими працював позивач у ці періоди ("гірник очисного забою (вибою)" і "машиніст гірничих виїмкових (виймальних) машин"), за змістом статті 14 Закону № 1788-ХІІ та частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV віднесені до провідних професій.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто позивач, як громадянин України, у розрізі даної справи, за умови підтвердження трудового стажу, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Правова позиція аналогічного змісту була викладена Верховним Судом у постановах від 28.08.2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17 та від 27.02.2019 року у справі № 423/3544/16-а.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 1 період роботи з 03.09.2001 року по 07.11.2004 року, а також до страхового і пільгового стажу позивача за Списком № 1 (провідні підземні професії) періоди роботи з 25.01.2016 року по 05.01.2017 року та з 13.02.2017 року по 30.07.2019 року, у зв`язку з чим рішення відповідача від 23.03.2023 року № 66 є протиправним та підлягає скасуванню.

Під час вирішення питання про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію незалежно від віку на пільгових умовах відповідно до положень частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV, суд у даному випадку виходить із наступного.

На законодавчому рівні відсутнє поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє, проте, у судовій практиці сформовано позицію щодо цього поняття, відповідно до якого під дискреційними повноваженнями слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними у разі, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, за настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що цей вибір здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію.

Повноваження пенсійного органу і порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені нормами Закону № 1058-IV, зокрема частиною 3 статті 114 цього Закону.

Згідно з частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років. За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Отже, за частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV єдиною умовою для призначення тій чи іншій особі пенсії на пільгових умовах незалежно від віку є наявність у неї достатнього пільгового стажу на відповідних роботах (25 років або 20 років на провідних професіях).

Як визначено відповідачем в оскаржуваному рішенні, на момент звернення позивача за призначенням пенсії його пільговий стаж за провідними підземними професіями відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV становив 17 років 5 місяців 14 днів.

Проте у випадку зарахування до пільгового стажу позивача за провідними підземними професіями за частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV періодів роботи з 25.01.2016 року по 05.01.2017 року (ВАТ "СУЗК-Кузбасс") і з 13.02.2017 року по 30.07.2019 року (ТОВ "Шахта "Есаульская") за даним рішенням суду, пільговий стаж позивача за провідними підземними професіями згідно з частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV становитиме більше 20 років, що є цілком достатнім для призначення пенсії за частиною 3 статті 114 Закону № 1058-IV.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що для призначення пенсії незалежно від віку на пільгових умовах відповідно до положень частини 3 статті 114 Закону 1058-IV позивачем були дотримані усі необхідні вимоги, а у відповідача був лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки - призначити позивачу пенсію на підставі вказаної вище норми.

Відповідно до положень пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина та інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України установлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в даній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

З огляду на викладене, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 10 частини 2 та абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладені у цьому рішенні висновки суду і встановлені судом обставини, а також приймаючи до уваги, що позивачем у прохальній частині позову не конкретизовано, до якого стажу він просить зарахувати періоди роботи з 25.01.2016 року по 05.01.2017 року (ВАТ "СУЗК-Кузбасс") і з 13.02.2017 року по 30.07.2019 року (ТОВ "Шахта "Есаульская"), з метою забезпечення повного, належного і ефективного захисту прав позивача та реального їх поновлення, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України та частково задовольнити позовні вимоги шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.03.2023 року № 66, яким ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 - період його роботи з 03.09.2001 року по 07.11.2004 року на ДП "ВК "Краснолиманська", а також до страхового та пільгового стажу за Списком № 1 за провідними підземними професіями - періоди його роботи з 25.01.2016 року по 05.01.2017 року у ВАТ "СУЗК-Кузбасс" та з 13.02.2017 року по 30.07.2019 року у ТОВ "Шахта "Есаульская", та призначити ОСОБА_1 пенсію незалежно від віку на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058-IV з дня звернення, а саме - з 16.03.2023 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. (квитанція від 20.09.2023 року).

Докази здійснення інших судових витрат позивачем не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою (постанова Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі № 826/11984/16).

Суд, застосувавши частину 2 статті 9 і статтю 245 КАС України, задовольнив пов`язані між собою немайнові позовні вимоги про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з чим за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають присудженню понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись нормами Конституції України, Законів України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та "Про пенсійне забезпечення", постановами Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" та "Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років", наказом Міністерства праці та соціальної політики України "Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.03.2023 року № 66, яким ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) за Списком № 1 - період роботи з 03.09.2001 року по 07.11.2004 року на ДП "ВК "Краснолиманська", а також до страхового та пільгового стажу за Списком № 1 за провідними підземними професіями - періоди роботи з 25.01.2016 року по 05.01.2017 року у ВАТ "СУЗК-Кузбасс" та з 13.02.2017 року по 30.07.2019 року у ТОВ "Шахта "Есаульская", та призначити ОСОБА_1 пенсію незалежно від віку на пільгових умовах згідно з частиною 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня звернення, а саме - з 16.03.2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Повне судове рішення складене 08 грудня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч