Справа № 120/7441/22
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 грудня 2023 р. Справа № 120/7441/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" (далі відповідач).

За змістом позовних вимог позивач просить суд:

- визнати протиправними дії працівників державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», що виявилися у відмові видати позивачу масляний радіатор «Gorenje OR2000E», надісланий поштою 15 грудня 2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність адміністрації державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», що виявилась у не надсиланні кореспонденції від 26 травня 2022 року, від 12 липня 2022 року та від 16 серпня 2022 року за належністю;

- зобов`язати адміністрацію державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» негайно видати масляний радіатор «Gorenje OR2000E», надісланий поштою рідними 15 грудня 2021 року;

- cтягнути з державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» на користь позивача грошові кошти в розмірі 10000 гривень як відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями та бездіяльністю відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 17.12.2021 під час вручення посилок і бандеролей, що надходять на поштову адресу відповідача на ім`я засуджених, працівники державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», які здійснюють видачу та огляд вмісту посилок і бандеролей, відмовились видати ОСОБА_1 масляний радіатор «Gorenje OR2000E», вартістю 2199 гривень, надісланий йому поштою рідними 15.12.2021 (експрес-накладна №0437 від 15.12.2021, відправник - батько ОСОБА_2 (батько). Як зазначає позивач, працівники державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» мотивуючи свої дії щодо відмови у видачі радіатора, послались на те, що в Правилах внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі - Правила), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5, не зазначено, що масляні радіатори дозволені для використання засудженим. При цьому, позивач звертає увагу, що працівниками відповідача не було складено акту вилучення, що свідчить про вчинення відповідачем протиправних дій.

Також позивач зазначає, що державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" протиправно не здійснювалась відправка його кореспонденції на адресу Вінницького окружного адміністративного суду та Сьомого апеляційного адміністративного суду, а саме листів від 26.05.2022, 12.07.2022 та від 16.08.2022. На переконання позивача, державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)", діючи недобросовісно, створює для нього не передбачені законом перешкоди в доступі до правосуддя шляхом блокування виходу його кореспонденції, адресованої суду.

Вищезазначені обставини слугували підставою для звернення позивача да суду з цим адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 20.09.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

05.10.2022 від позивача надійшла заява про примирення сторін, в якій просив затвердити наведені в цій заяві умови примирення й закрити провадження в адміністративній справі № 120/7441/22.

Ухвалою від 05.12.2022 вирішено надати відповідачу строк для висловлення (письмово) своїх доводів, міркувань або заперечень щодо заявленого клопотання протягом 3 (трьох) днів з дня вручення (отримання) копії ухвали.

26.01.2023 до суду надійшла відповідь на заяву про примирення сторін, у якій відповідач зазначив, що відповідач не може подати згоду на закриття провадження в зв`язку із примиренням сторін у зв`язку з відсутністю в заяві позивача таких умов примирення. Водночас, державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№1)» не заперечує проти закриття провадження в справі №120/7441/22.

Ухвалою від 31.01.2023 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про прийняття заяви про примирення сторін.

Окрім того, 31.01.2023 судом винесено ухвалу, якою прийнято відмову позивача від позову в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності адміністрації державної установи Вінницька установа виконання покарань (№ 1), що виявилась у не надсиланні кореспонденції від 26 травня 2022 року, від 12 липня 2022 року та від 16 серпня 2022 року за належністю та стягнення з державної установи Вінницька установа виконання покарань (№ І) грошові кошти в розмірі 10000 гривень як відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями та бездіяльністю персоналу зазначеної установи. Задоволено частково клопотання позивача про закриття провадження в адміністративній справі. Закрито провадження в адміністративній справі № 120/7441/22 за позовом ОСОБА_1 з адміністративним позовом до державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2023 скасовано ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 31.01.2023 про закриття провадження та направлено справу для продовження розгляду.

16.08.2023 справа №120/7441/22 надійшла до Вінницького окружного адміністративного суду.

Автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України визначено головуючого суддю по справі - Бошкову Юлію Миколаївну.

Ухвалою від 21.08.2023прийнто справу №120/7441/22 до свого провадження та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 18.10.2023 вирішено витребувати у державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" та зобов`язано надати суду у 7-денний строк з дня вручення (отримання) цієї ухвали докази щодо направлення кореспонденції ОСОБА_1 від 26.05.2022, від 12.07.2022 та від 16.08.2022. Окрім того, ухвалою від 18.10.2023 запропоновано Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)" надати письмові пояснення щодо підстав відмови ОСОБА_1 у видачі масляного радіатору "Gorenje OR2000E", надісланий йому поштою 15.12.2021, а також щодо того, чи був виданий масляний радіатор після звернення позивачу до суду з цим позовом (у процесі розгляду справи №120/7441/22).

Ухвалою від 08.11.2023 потворно витребувано вищезазначені докази, у звязку з не виконанням відповідачем вимог ухвали суду від 18.10.2023

Ухвалу суду від 08.11.2023 отримано державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" 14.11.2023, однак ані витребувані судом докази, ані письмові пояснення щодо підстав відмови ОСОБА_1 у видачі масляного радіатору "Gorenje OR2000E", надісланий йому поштою 15.12.2021, а також щодо того, чи був виданий масляний радіатор після звернення позивачу до суду з цим позовом (у процесі розгляду справи №120/7441/22) відповідачем не надано.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі та з 30.07.20011 відбуває покарання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Позивач зазначає, що 17.12.2021 під час вручення посилок і бандеролей, що надходять на поштову адресу відповідача на ім`я засуджених, працівники державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)», які здійснюють видачу та огляд вмісту посилок і бандеролей, відмовились видати ОСОБА_1 масляний радіатор «Gorenje OR2000E», вартістю 2199 гривень, надісланий йому поштою рідними 15.12.2021.

Окрім того, в порушення вимог Кримінально-виконавчого кодексу України відповідачем протиправно не здійснюється відправка його кореспонденції, а саме:

- 26.05.2022 до Вінницького окружного адміністративного суду виправлену позовну заяву, на виконання вимог ухвали від 04.05.2022 про залишення позовної заяви без руху у справі №127/1769/22;

- 12.07.2022 до Вінницького окружного адміністративного суду виправлену позовну заяву, на виконання вимог ухвали від 04.07.2022 про продовження строку для усунення недоліків у справі №127/1769/22

- 16.08.2022 до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 про повернення позовної заяви у справі №127/1769/22.

Вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено у видачі масляного радіатора та не направлено кореспонденції, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із таких мотивів.

Нормативно-правовим актом, який регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань є Кримінально-виконавчий кодекс України (далі -КВК України).

Відповідно до ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (ч. 1, 2 ст. 7 КВК України).

Частиною 2 ст. 151 КВК України встановлено, що на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, окрім іншого, одержувати і відправляти посилки, бандеролі, грошові перекази, одержувати передачі.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 122 КВК України, число посилок (передач) і бандеролей, що одержують засуджені до арешту та позбавлення волі, не обмежується. Порядок приймання і вручення посилок (передач) або бандеролей, а також перелік предметів, заборонених до одержання засудженими, визначаються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі врегульовано Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року № 2823/5 (далі - Правила № 2823/5).

Порядок одержання засудженими посилок (передач) і бандеролей визначений розділом ХІІ Правил №2823/5.

Відповідно до п. 1 розділу ХІІ Правил №2823/5, облік посилок (передач) і бандеролей, що надходять на ім`я засуджених, ведеться молодшими інспекторами чергової зміни в картках обліку побачень, видачі посилок (передач) і бандеролей (додаток 10), які зберігаються в сейфі, а вміст посилок i бандеролей реєструється в книзі обліку посилок, бандеролей, що надійшли на поштову адресу установи виконання покарань на ім`я засуджених, та їх вмісту (додаток 11).

Посилки і бандеролі видаються засудженим не пізніше доби з дня їх надходження до установи виконання покарань.

Відкриття й огляд вмісту посилки і бандеролі проводяться молодшими інспекторами чергової зміни в присутності адресата.

Вміст посилок (передач) і бандеролей ретельно перевіряється. Хлібобулочні вироби та інші продукти розрізаються, сипучі продукти пересипаються, інші - ретельно оглядаються.

Планшетний комп`ютер без можливості апаратної підтримки будь-яких видів SIM-карт, що надійшов у посилці (передачі) чи бандеролі на ім`я засудженого, видається йому після програмного блокування камер.

З предметів культурно-побутового вжитку, що надходять у бандеролях, засудженим видаються предмети, зберігання яких не заборонено.

Отже, зі змісту вищезазначених положень Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань вбачається, що засуджений має право отримувати посилка (передачі) чи бандеролі, вміст яких перевіряється уповноваженою особою установи виконання покарань та видається особі, у разі, якщо зберігання таких предметів культурно-побутового вжитку не заборонено.

Додатком 3 до пункт 4 Розділу ІІ Правил №2823/5 визначено перелік предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено. До вищезазначених предметів, виробів і речовин належать:

- предмети, вироби та речовини, вилучені з цивільного обігу;

- будь-яка зброя, а також спеціальні засоби та засоби активної оборони, оптичні прилади;

- пересувні засоби;

- гроші та цінності;

- будь-які вироби з дорогоцінних металів;

- будь-які напої із вмістом алкоголю та енергетичної дії, пиво, дріжджі, одеколон та інші вироби на спиртовій основі;

- наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги та прекурсори, медичні вироби (за винятком лікарських засобів або їх аналогів, протезів, інвалідних візків або інших пристосувань, необхідних для підтримання життєдіяльності організму (за умови дозволу лікаря), стерильних шприців, голок та контрацептивів у герметичній упаковці (не більше 5 одиниць кожного найменування));

- будь-яка теле-, радіо-, аудіо- та відеоапаратура, аудіо-, відеокасети, CD- та DVD-диски (за винятком: гучномовець - один на жилу секцію (камеру), телевізор (без можливості виходу в мережу Інтернет) та цифровий ефірний тюнер T2 - один на відділення соціально-психологічної служби або на жилу секцію (камеру), DVD-програвач - один на відділення соціально-психологічної служби або на жилу секцію (камеру));

- радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скретч-картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери тощо), друкарські машинки, розмножувальні прилади (засудженим, які тримаються у виправних центрах, дозволяється зберігати та користуватися мобільними телефонами у порядку, встановленому пунктом 2 розділу ХІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань);

- комп`ютерна техніка (за винятком комп`ютерної техніки, встановленої у комп`ютерних класах. Засудженим, які відбувають покарання у виправних центрах, виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання та дільницях соціальної реабілітації, дозволяється мати при собі портативні персональні комп`ютери та аксесуари до них);

- ножі, бритви (крім електричних, механічних та безпечних з касетною головкою) та інші гострорізальні і колючі предмети;

- сокири, молотки та інші інструменти;

- гральні карти;

- фотоапарати, фотоматеріали, хімікати;

- будь-які документи (крім копій вироків і ухвал судів, квитанцій на зберігання грошей, речей та цінностей, а також кореспонденції від органів та осіб, зазначених у пункті 1 розділу ХІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань);

- топографічні карти, компаси;

- військовий та інший формений одяг, обладнання до нього, а також верхній одяг, головні убори та взуття (за винятком тапочок) невстановлених законодавством зразків;

- музичні інструменти;

- будь-яке спортивне знаряддя, у тому числі для заняття бойовими мистецтвами (боксерські рукавички та груші, рукавички для заняття рукопашним боєм, маківари тощо).

Суд зазначає, що відповідному переліку предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено відсутні предмети, які призначенні для обігріву приміщення, зокрема й масляний радіатор.

Відтак, судом не встановлено, що вимогами чинного законодавства заборонено отримання та використання засудженими до позбавлення волі масляних радіаторів.

Жодних доводів, пояснень щодо причин не видачі позивачу масляного радіатора «Gorenje OR2000E», надісланого 15.12.2021 поштою батьком позивача, державною установою «Вінницька установа виконання покарань (№1)» не наведено.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Судом неодноразово пропонував відповідачу подати письмові пояснення щодо підстав відмови ОСОБА_1 у видачі масляного радіатор, а також щодо того, чи був виданий масляний радіатор після звернення позивачу до суду з цим позовом (у процесі розгляду справи №120/7441/22), однак, ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» не подані письмових пояснень щодо сформованого судом питання, ані відзиву на позовну заяву.

Відтак, виходячи з наявних у матеріалах справи доказів та доводів позивача, суд доходить висновку, що адміністративним позов в частині позовних про визнання протиправними дій працівників державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» щодо відмови у видачі позивачу масляного радіатора «Gorenje OR2000E», надісланий поштою 15.12.2021 та зобов`язання відповідача видати позивачу масляний радіатор «Gorenje OR2000E», надісланий поштою рідними 15.12.2021, підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не надсилання кореспонденції від 26 травня 2022 року, від 12 липня 2022 року та від 16 серпня 2022 року за належністю, суд зазначає наступне.

Статтею 107 КВК України, зокрема визначено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, в тому числі й здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КВК України засуджені мають право, зокрема звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань.

Відповідні звернення (кореспонденція) подаються до адміністрації установи виконання покарань. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому видається талон-підтвердження. Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату.

Засудженим дозволяється одержувати і відправляти листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості (ч. 1 ст. 113 КВК України).

Порядок листування та направлення грошових переказів засудженими визначено розділом XIII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Відповідно до п. 1 Правил №2823/5, відправлення засудженими листів проводиться без обмеження їх кількості і тільки через адміністрацію установи виконання покарань. З цією метою на території установи виконання покарань вивішуються поштові скриньки, які щодня відкриваються уповноваженими посадовими особами. Для відправлення листів засудженими, які тримаються у камерах, поштові скриньки вивішуються перед прогулянковими двориками.

Листування між засудженими, що перебувають у місцях позбавлення волі і не є родичами, допускається тільки з дозволу адміністрації установи виконання покарань.

Листи опускаються до поштових скриньок в незапечатаному вигляді.

Листи можуть бути повернуті до поштового відділення на підставі письмової відмови адресата. У разі смерті адресата (одержувача) листи повертаються до поштового відділення з позначкою «Підлягає поверненню відправнику».

Кореспонденція, яку одержують засуджені, які відбувають покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівнів безпеки, підлягає перегляду.

Перегляд кореспонденції, яку відправляють засуджені, які відбувають покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівнів безпеки, здійснюється з письмового дозволу начальника установи виконання покарань на підставі рапорту (клопотання) працівника оперативного підрозділу установи з обов`язковим встановленням строку перегляду кореспонденції.

Листи, виконані тайнописом, шифром, а також листи, які містять відомості, що не підлягають розголошенню, адресату не надсилаються, засудженим не вручаються, а вилучаються. У разі вилучення такої кореспонденції адміністрація установи виконання покарань повідомляє засудженого під підпис про підстави для вилучення.

Пунктом 2 Правил №2823/5 визначено, що кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини та його представникам, Європейському суду з прав людини, Міжнародному кримінальному суду, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, прокурору, захиснику у кримінальному провадженні, який здійснює свої повноваження відповідно до статті 45 Кримінального процесуального кодексу України, або отримують від них, перегляду не підлягає і протягом доби з часу її подання надсилається за належністю або вручається засудженим у запечатаному вигляді (конверті). Кореспонденція, яку засуджені адресують іншим органам державної влади, органам місцевого самоврядування та об`єднанням, надсилається за належністю протягом трьох діб з часу її подання.

Під час отримання такої кореспонденції для відправлення начальник відділення, а у вихідні і неробочі дні - ЧПНУ видає засудженому талон-підтвердження відповідно до законодавства.

Таку кореспонденцію засуджений отримує під особистий підпис. У разі відмови засудженого отримати кореспонденцію адміністрація установи виконання покарань складає акт у довільній формі, який разом із кореспонденцію долучається до особової справи засудженого, а у відповідному журналі робиться відмітка «Отримати відмовився». Розпечатувати кореспонденцію, яка долучається до особової справи засудженого, заборонено.

Відшкодування витрат за пересилання кореспонденції, адресованої Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини та його представникам, Європейському суду з прав людини, Міжнародному кримінальному суду, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, захиснику у кримінальному провадженні, який здійснює свої повноваження відповідно до статті 45 Кримінального процесуального кодексу України, проводиться з коштів, які є на особових рахунках засуджених. У разі відсутності на особовому рахунку засудженого коштів така кореспонденція пересилається за рахунок коштів, передбачених кошторисом на утримання установи виконання покарань.

Для підтримання листування з Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини та його представниками, Європейським судом з прав людини, Міжнародним кримінальним судом, а також іншими відповідними органами міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженими особами таких міжнародних організацій, судом, прокурором, а також захисником у кримінальному провадженні, який здійснює свої повноваження відповідно до статті 45 Кримінального процесуального кодексу України, засуджені мають право зберігати кореспонденцію, яка надходить від зазначених осіб і організацій, при собі.

У разі наявності у засудженого копій документів, які були зроблені ним під час досудового розслідування та судового розгляду справи і які зберігаються на складі установи виконання покарань, за заявою засудженого адміністрація установи виконання покарань надає ці копії.

Відтак, з вищезазначених положень Правил № 2823/5 суд доходить висновку, що за загальним правилом талон-підтвердження підлягає видачі засудженому у разі подання звернення (кореспонденції) з метою їх направлення.

Водночас, надання талону-підтвердження фактично засвідчує факт передачі кореспонденції від засудженого до уповноваженої особи установи для подальшої її відправки.

Судом встановлено, що 26.05.2022, 12.07.2022, 16.08.2022 позивач звертався до уповноважених осіб відповідача з метою направлення кореспонденцію на адресу Вінницького окружного адміністративного суду та Сьомого апеляційного адміністративного суду, що не заперечується відповідачем.

Так, отримання відповідачем від позивача конверту у запечатаному вигляді, що адресований Вінницькому окружному адміністративному суду, для подальшого його направлення підтверджується талоном-підтвердженням від 12.07.2022.

Отримання відповідачем від позивача конверту у запечатаному вигляді, що адресований Вінницькому окружному адміністративному суду, для подальшого його направлення підтверджується талоном-підтвердженням від 26.05.2022.

Отримання відповідачем від позивача конверту у запечатаному вигляді, що адресований Сьомому апеляційному адміністративному суду, для подальшого його направлення підтверджується талоном-підтвердженням від 16.08.2022.

Суд зазначає, що талони-підтвердження є доказом прийняття поштової кореспонденції від ОСОБА_1 , однак не можуть слугувати належними доказами, які засвідчують факт направлення такої кореспонденції.

Водночас, судом з відмостей автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що у межах адміністративної справи №127/1769/22 зареєстровані заяви позивача, подані з метою усунення недоліків позовної заяви, які датовані 26.05.2022 та 12.07.2022. Однак, уточнена позовна заяву від 26.05.2022 надійшла до суду 29.06.2022 та зареєстрована за вх. №33646/22 та уточнена позовна заява від 12.07.2022 надійшла до суду 11.08.2022 та зареєстрована за вих. №40475/22.

Водночас, доказів отриманням Сьомим апеляційним адміністративним судом апеляційної скаргу ОСОБА_1 від 16.08.2022 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27.07.2022 про повернення позовної заяви у справі №127/1769/22, в автоматизованій системі документообігу суду не міститься.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, Державною установою "Вінницька установа виконання покарань (№1)" не надано жодних інших доказів, які б могли підтвердити саме факт надсилання кореспонденції позивача (реєстри відправки поштової кореспонденції з відмітною відділення поштового зв`язку тощо).

З огляду на викладено, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо не направлення листа ОСОБА_1 від 16.08.2022 на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн., то суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Слід врахувати, що аналогічна правова позиція неодноразово висвітлювалась і в інших постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 173/424/17(2-а/173/41/2017), від 27.02.2020 у справі за № 813/731/18, а також від 24.03.2020 у справі за № 818/607/17.

З наданих позивачем обґрунтувань слідує, що останній пов`язує заподіяння йому моральної шкоди з неправомірними діями/ бездіяльністю відповідача у цій справі.

Верховний Суд у п. 51 постанови від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 зазначив, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Однак, у контексті правовідносин, які є спірними у цій справі, судом встановлено, що хоча дії відповідача щодо відмови у видачі масляного радіатора та бездіяльність щодо направлення кореспонденції позивача є неправомірними, однак за своїм характером не може вважатися засобом негативного впливу на позивача як і причиною досягнення позивачем стану страждання, приниження, болі або ж мук. Також судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваним позивачем порушенням його звичайного ритму життя, що позбавило можливості в реалізації своїх звичок та бажань та неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача.

Тому, на переконання суду позовна вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000грн. є безпідставною та такою, що не доведена позивачем належним чином, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі не вирішується.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241,245,246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дій державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» щодо відмови у видачі ОСОБА_1 масляного радіатора «Gorenje OR2000E», надісланий поштою 15.12.2021.

Визнати протиправною бездіяльності Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо не направлення листа ОСОБА_1 від 16.08.2022.

Зобов`язати державну установу «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» видати ОСОБА_1 масляний радіатор «Gorenje OR2000E», надісланий поштою 15.12.2021.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ).

Відповідач: Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)" (вул. Брацлавська, 2, м. Вінниця, 21001, ).

Рішення суду сформовано: 15.12.2023

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна