Справа № 560/3294/22
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 560/3294/22

адміністративне провадження № К/990/40113/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду

Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі №560/3294/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в справі №822/5103/14 у загальній сумі (розмірі) 470507,31 грн з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року. позов задоволено. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі №822/5103/14 за період з 03 грудня 2020 року по 27 вересня 2021 року в сумі 470507,31 грн.

28 листопада 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Офісу Генерального прокурора на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі №560/3294/22.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Скаржник указує, що підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі є пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Офіс Генерального прокурора зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували приписи статей 235, 236 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку зі статтями 21, 24, цього Кодексу щодо видання уповноваженою особою наказу про поновлення особи на роботі за відсутності її заяви, яка не тільки підтверджує волевиявлення на продовження роботи, але й свідчить про зобов`язання працівника виконувати роботу, визначену трудовою угодою, що не відповідає висновку Верховного Суду у цивільній справі №465/4679/16; застосували положення пункту 10 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), оскільки на час вирішення спору указана норма втратила чинність, а тому відповідно до висновків Верховного Суду, сформованих у постановах від 21 лютого 2023 року у справі №380/10648/21, від 08 листопада 2022 року у справі №460/15639/21, не підлягала застосуванню до спірних правовідносин.

Верховний Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). 3міст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Разом з тим, відповідач лише указав про постанову Верховного Суду у справі №465/4679/16, проте не зазначає обґрунтованих підстав, що свідчать про наявність будь-яких спільних рис між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Так, у справі №465/4679/16 предметом спору були правовідносини щодо звільнення працівника з роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Натомість у цій справі вирішується питання щодо стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду.

Отже, обставини справи №465/4679/16 не є релевантними до спірних правовідносин.

Водночас покликаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21 лютого 2023 року у справі №380/10648/21, від 08 листопада 2022 року у справі №460/15639/21, скаржник лише зазначає про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції пункту 10 розділу ІІ Порядку №100.

Проте із змісту оскаржених судових рішень убачається, що суди не застосовували приписи пункту 10 розділу ІІ Порядку №100 у цій справі, оскільки розмір середньоденного грошового забезпечення був обчислений відповідно до довідки від 23 січня 2020 року №21-48, виданої Офісом Генерального прокурора.

При цьому Суд зазначає, що таке формальне посилання на постанови Верховного Суду (зокрема, цитування окремих абзаців зазначених постанов) не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті КАС України.

Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За викладених обставин касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 341, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі №560/3294/22 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЖ.М. Мельник-Томенко