Справа № 292/635/23
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 292/635/23

Головуючий у 1-й інстанції: Збаражський О.М.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

13 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області та Головного управління Національної поліції в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 4 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області Лисенко Олександр Олександрович про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №109919 від 19.04.2023 року, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинені правопорушення, передбачені ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 122, ст. 125 КУпАП.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

А саме, суд скасував постанову серії БАД №109919 від 19.04.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в частині щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 122 та ст. 125 КУпАП, та закрив провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 та ст. 125 КУпАП в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги скаржник посилається на відсутність належних доказів в підтвердження факту вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП, оскільки оскаржувана постанова серії БАД №109919 від 19.04.2023 року не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, що нівелює доказове значення наданих відповідачем відеозаписів.

Враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх обов`язкової участі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №109919 від 19.04.2023 на позивача накладено адміністративне стягнення відповідно до ст. 36 КУпАП за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 121, ч.2 ст.122, ст. 125 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 19.04.2023 о 19 год. 10 хв. в смт Пулини по вул. Незалежності, 60, позивач керувала транспортним засобом ВАЗ 21150 легковий седан - В, д.н.з. НОМЕР_1 , не була пристебнута ременем пасивної безпеки, перед поворотом не подала сигнал покажчика повороту відповідного напрямку, чим порушила вимоги п.9.6.б ПДР України, здійснювала рух транспортним засобом, у якого відсутній працездатний вогнегасник, чим порушила вимоги п. 31.4.7. ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.5 ст. 121, ч.2 ст. 122 та ст. 125 КУпАП.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що висновки відповідача відображені в оскаржуваній постанові серії БАД №109919 від 19.04.2023 з приводу порушення позивачем п.9.2. «б» та п. 31.4.7.«є» ПДР є такими, що не підтверджено в установленому порядку належними та допустимими доказами.

При цьому, визначаючись щодо правильності кваліфікацій дій позивача за ч.5 ст. 121 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не заперечувався факт вчинення вказаного правопорушення, тому відсутність інформації в оскаржуваній постанові про технічний прилад, за допомогою якого здійснювалася відеофіксація правопорушення, не може бути самостійною підставою для скасування постанови, а відтак висновки відповідача з приводу порушення позивачем п.2.3.«в» ПДР є доведеними та обгрунтованими.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої приписами ч. 5 ст. 121 КУпАП за порушення п.2.3.«в» ПДР, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, відповідно до п. 2.3. "в" ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до ч.5 ст.121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст.245 КУпАП одними із завдань провадження адміністративної справи закон визначає такі, як своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Колегія суддів зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.

Приписами ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись суб`єктом владних повноважень певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Слід зазначити, що, в силу вимог статті 251 КУпАП, візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення правил дорожнього руху.

На обґрунтування правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення п.2.3.«в» ПДР України відповідачем надано відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції, який досліджено колегією суддів, та встановлено, що позивач, 19.04.2023, здійснюючи керування транспортним засобом ВАЗ 21150 легковий седан - В, д.н.з. НОМЕР_1 , не скористалась ременем пасивної безпеки, що нею ж у розмові з працівниками патрульної поліції заперечувалось.

Зокрема, надаючи пояснення працівниками поліції, позивач пояснила про неможливість використання ременя пасивної безпеки через його технічну несправність.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на приписи частини 3 статті 283 КУпАП, де відзначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, зокрема, відомості про: транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Верховний Суд також звернув увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Колегією суддів встановлено, що оскаржувана постанова серії БАД №109919 від 19.04.2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам частини 3 статті 283 КУпАП, адже не містить інформації про фіксацію правопорушення технічними засобами, що нівелює доказове значення наданого відповідачем відеозапису.

Відтак, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів вчинення позивачем порушення п.2.3.«в» ПДР України, відповідальність за яке передбачена приписами ч.5 ст.121 КУпАП.

Стаття 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання протиправною спірної постанови в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення п.2.3.«в» ПДР України, оскільки принцип презумпції винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що повністю спростовується доводами апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Частиною 6 ст. 139 КАС України вказано, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно фіскального чеку від 25.10.2023 року позивачем сплачено 815,20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та згідно фіскального чеку від 24.05.2023 позивачем сплачено 546,8 грн. за подання позовної заяви до суду першої інстанції.

За вказаних обставин та враховуючи, що судом першої інстанції частина судового збору за подання позовної заяви в сумі 268,40 грн. позивачу відшкодована, наразі на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 1093,6 грн. судових витрат понесених на сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року скасувати в частині відмовлених позовних вимог.

Прийняти нову постанову в цій частині, якою позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії БАД №109919 від 19.04.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в частині щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст. 121 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 121 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції 1093,6 грн. витрат на сплату судового збору.

В решті рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.