Справа № 380/6127/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/6127/23 пров. № А/857/18040/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській обл. про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в переведенні з пенсії за віком на пенсію за віком на пільгових умовах, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Сидор Н.Т., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 31.08.2023р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

24.03.2023р. (згідно із відомостями ярлика на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Одеській обл. № 40 від 12.10.2022р. про відмову позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Львівській обл. перевести ОСОБА_1 з 04.10.2022р. з пенсії за віком на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до стажу роботи періоди, які дають право на пільгову пенсію за Списком № 2, а саме: з 22.08.2007р. по 26.01.2010р., 23.03.2010р. по 12.02.2011р., з 17.03.2011р. по 31.10.2011р., з 01.12.2011р. по 31.05.2013р., 02.08.2013р. по 15.04.2014р., з 17.07.2014р. по 14.05.2015р., з 17.05.2015р. по 22.04.2016р., з 24.04.2016р. по 21.04.2018р. та з 18.05.2018р. по 22.04.2019р. згідно довідки від 18.04.2019р., яку надано Товариством з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Ден КаРС» та зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1990р. по 01.10.1991р. в Турківському ПТУ-51 згідно довідки Турківського професійного ліцею № 14 від 21.03.2023р.;

стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судовий збір (а.с.1-7).

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.41 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2023р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Одеській обл. № 40 від 12.10.2022р.; зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській обл. зарахувати до пільгового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 22.08.2007р. по 26.01.2010р., 23.03.2010р. по 12.02.2011р., з 17.03.2011р. по 31.10.2011р., з 01.12.2011р. по 31.05.2013р., 02.08.2013р. по 15.04.2014р., з 17.07.2014р. по 14.05.2015р., з 17.05.2015р. по 22.04.2016р., з 24.04.2016р. по 21.04.2018р. та з 18.05.2018р. по 22.04.2019р.; зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській обл. зарахувати до страхового стажу період навчання ОСОБА_1 з 01.09.1990р. по 01.10.1991р. в Турківському ПТУ-51; зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській обл. повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення з пенсії за віком на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань кожного відповідача (а.с.72-75).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України у Львівській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.79-84).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного страхового стажу - 28 років 6 місяців (за наявності періоду трудової діяльності - 24 роки 10 місяців 17 днів) та пільгового стажу 10 років йому відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Спірні періоди роботи позивача в ТзОВ «Ден КаРС» не зараховано до пільгового стажу, оскільки в поданій довідці відсутні відомості про сплату страхових внесків на території російської федерації /рф/.

Оскільки, трудова діяльність позивача проводилася на території рф, то судом не враховано положення Закону України № 2783-ІХ від 01.12.2022р. «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».

Також до страхового стажу позивача не зараховано період його навчання з 01.09.1990р. по 01.10.1991р., оскільки в трудовій книжці у записі про зарахування на навчання є виправлення в році зарахування.

Окрім цього, в представлених довідках прізвище позивача « ОСОБА_2 » (російською мовою) не відповідає паспортним даним.

Позивач ОСОБА_1 скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.99-102).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно з`ясовано під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФ України Львівській обл. та отримує пенсію за віком (а.с.10).

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ України у Львівській обл. із заявою від 04.10.2022р. про переведення з пенсії за віком на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності ГУ ПФ України в Одеській обл. розглянуло заяву позивача та 12.10.2023р. прийняло рішення № 40 про відмову позивачу в переведенні з пенсії за віком на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.24 і на звороті).

Згідно спірного рішення у позивача відсутній страховий стаж 28 років 6 місяців (в наявності 24 роки 10 місяців) та пільговий стаж 10 років. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 22.08.2007р. по 26.01.2010р., 23.03.2010р. по 12.02.2011р., з 17.03.201р.1 по 31.10.2011р., з 01.12.2011р. по 31.05.2013р., 02.08.2013р. по 15.04.2014р., з 17.07.2014р. по 14.05.2015р., з 17.05.2015р. по 22.04.2016р., з 24.04.2016р. по 21.04.2018р. та з 18.05.2018р. по 22.04.2019р. згідно довідки № 55 від 18.04.2019р., яку надано ТзОВ «Ден КаРС», оскільки в зазначеній довідці відсутні відомості про сплату страхових внесків на території рф.

До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1990р. по 01.10.1991р., оскільки у трудовій книжці в записі про зарахування на навчання є виправлення в році зарахування.

Одночасно повідомлено, що в довідках № 02-1798 від 07.05.2019р., № 78 від 03.04.2007р., № с-257 від 13.04.2017р., № 08-1799р. від 07.05.2019р. зазначено прізвище « ОСОБА_2 » (російською мовою), що не відповідає паспортним даним. Також у довідці про заробітну плату № 78 від 03.04.2007р. заробітна плата зазначена без врахування районного коефіцієнту та північних надбавок.

Не погоджуючись із такими висновками пенсійного органу про відсутність страхового стажу, вважаючи протиправними дії відповідача щодо незарахування його періоду роботи на території рф до пільгового стажу, а також періоду навчання з 01.09.1990р. по 01.10.1991р. в Турківському ПТУ-51 до страхового стажу, та вважаючи достатньою тривалість страхового та пільгового стажу на дату звернення із заявою про переведення на пенсію на пільгових умовах, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції, покликаючись на Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. та Угоду між Урядом України і Урядом рф «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993р., виходив з того, що пенсія особі, що звернулась за її призначенням, призначається за нормами законодавства країни, де відбувалась трудова діяльність цієї особи, а пільговий стаж, набутий на території однієї з визначених Угодою держав, визнається іншою державою.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Записами у трудовій книжці позивача підтверджується, що останній у період з 22.08.2007р. по 26.01.2010р., 23.03.2010р. по 12.02.2011р., з 17.03.2011р. по 31.10.2011р., з 01.12.2011р. по 31.05.2013р., 02.08.2013р. по 15.04.2014р., з 17.07.2014р. по 14.05.2015р., з 17.05.2015р. по 22.04.2016р., з 24.04.2016р. по 21.04.2018р. та з 18.05.2018р. по 22.04.2019р. працював у ТзОВ «ДенКаРС», яке знаходить на території рф. При цьому наданими позивачем довідками підтверджується, що у за спірний період роботи позивача у Федеральний бюджет Пенсійного фонду рф нараховувались і перераховувались страхові внески.

Отже, стаж роботи позивача у спірні періоди у ТзОВ «ДенКаРС» підлягає зарахуванню до його пільгового стажу.

Окрім цього, записами у трудовій книжці та довідкою Турківського професійного ліцею № 14 від 21.03.2023р. підтверджується, що позивач навчався у Турківському професійному ліцеї у період з 01.09.1990р. по 01.10.1991р., який підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

Безпідставними є доводи відповідача щодо зазначення у довідці про заробітну плату № 78 від 03.04.2007р. заробітної плати без врахування районного коефіцієнту та північних надбавок, оскільки пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами. В загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт. При вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до ст.ст.76 та 78 Закону СРСР № 1480-I від 15.05.1990р. «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР».

Судом взято до уваги експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/313-n від 08.03.2023р., у якому вказано, що прізвище Синюга українського походження; російський запис Синюга відповідає орфографічній практиці відтворення українських прізвищ російською мовою, яка була поширена в колишньому СРСР; російський запис Сынюга відповідача є сучасній орфографічній тенденції, яка спрямована на графічне відтворення української вимови прізвища в його російському записі.

Водночас, суд покликався на те, що перед переведення позивача на пенсію за віком на пільгових умовах слід встановити наявність умов, передбачених вищенаведеними положеннями, а саме досягнення віку та наявність страхового та пільгового стажу у конкретних розмірах. Зважаючи на те, що остаточний розмір пільгового та страхового стажу позивача буде встановлено за результатами зарахування конкретних періодів роботи та навчання позивача на виконання цього рішення, вимога щодо переведення з пенсії за віком на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є передчасною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із роз`ясненнями, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-XII від 05.11.1991р. «Про пенсійне забезпечення» /Закон № 1788-XII/ та Законом України № 1058-ІV від 09.07.2003р. «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» /Закон № 1058-ІV/.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до ст.56 Закону № 1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

У ст.1 Закону № 1058-ІV наведено наступні визначення:

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За приписами п.1 ч.1 ст.24 Закону № 1058-ІV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст.24 Закону № 1058-ІV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Поряд з цим, за змістом ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 вказаної Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до абз. 2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом рф «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993р. трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Згідно зі ст.12 Угоди вона набуває чинності з моменту її підписання сторонами (з 14.01.1993р.).

Статтею 7 Угоди від 14.01.1993р. визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Зі змісту наведених норм вбачається, що пенсія особі, що звернулась за її призначенням, призначається за нормами законодавства країни, де відбувалась трудова діяльність цієї особи, а пільговий стаж, набутий на території однієї з визначених Угодою держав, визнається іншою державою.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14.11.2019р. у справі № 676/6166/16-а, від 16.04.2020р. у справі № 555/2250/16-а від 17.06.2020р. у справі № 646/1911/17, від 21.02.2020р. у справі № 291/99/17 та від 06.07.2020р. у справі № 345/9/17.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території рф або на підприємстві зареєстрованому на території рф після 13.03.1992р., то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в рф. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Згідно з ст.2 федерального закону рф № 173-фз від 17.12.2001р. «Про трудові пенсії в російській федерації» страховий стаж - врахована при визначенні права на трудову пенсію сумарна тривалість періодів роботи і (або) іншої діяльності, протягом яких сплачувалися страхові внески до пенсійного фонду рф, а також інших періодів, які зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до ч.1 ст.10 цього федерального закону до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до пенсійного фонду російської федерації.

З вищезазначеного слідує, що законодавством України, так і законодавством рф передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до ПФ тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затв. постановою КМ України № 637 від 12.08.1993р. /Порядок № 637/, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 підтверджуються періоди його роботи з 22.08.2007р. по 26.01.2010р., 23.03.2010р. по 12.02.2011р., з 17.03.2011р. по 31.10.2011р., з 01.12.2011р. по 31.05.2013р., 02.08.2013р. по 15.04.2014р., з 17.07.2014р. по 14.05.2015р., з 17.05.2015р. по 22.04.2016р., з 24.04.2016р. по 21.04.2018р. та з 18.05.2018р. по 22.04.2019р. у ТзОВ «ДенКаРС», що знаходиться на території рф (а.с.12-23).

Представлена трудова книжка містить записи про періоди роботи позивача із зазначенням професій, номеру та дати наказів про прийняття, переведення та звільнення з роботи, підписи уповноважених осіб та печатки підприємств.

Колегія суддів звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідної тривалості, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018р. у справі № 754/14898/15-а.

Апеляційний суд наголошує, що працівник не може нести відповідальність за неналежне оформлення трудової книжки.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Вказана позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019р. у справі № 593/283/17 та від 30.09.2019р. у справі № 638/18467/15-а.

Наведене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018р, в якій суд касаційної інстанції вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, згідно з ч.3 ст.44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків у органів ПФ під час вирішення питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Органи ПФ України повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

При цьому, позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції враховує, що позивачем надано наступні документи, що підтверджують його стаж роботи:

довідку ТзОВ «ДенКаРС» № 55 від 18.05.2019р., яка уточнює пільговий характер роботи;

довідки ТзОВ «ДенКаРС» № 553 від 25.11.2019р., які містять відомості про розмір заробітної плати;

довідку ТзОВ «ДенКаРС» № 227 від 16.08.2021р., у якій вказано, що у період з 22.08.2007р. по 22.04.2019р. в Федеральний бюджет Пенсійного фонду рф нараховувались і перераховувались страхові внески (а.с.25-29).

Підставою для неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 22.08.2007р. по 26.01.2010р., 23.03.2010р. по 12.02.2011р., з 17.03.2011р. по 31.10.2011р., з 01.12.2011р. по 31.05.2013р., 02.08.2013р. по 15.04.2014р., з 17.07.2014р. по 14.05.2015р., з 17.05.2015р. по 22.04.2016р., з 24.04.2016р. по 21.04.2018р. та з 18.05.2018р. по 22.04.2019р. у ТзОВ «ДенКаРС» на території рф апелянт вказує непідтвердження факту сплати страхових внесків за спірні періоди роботи до пенсійного фонду рф.

Однак, вказані доводи відповідача спростовуються матеріалами справи, зокрема, довідкою ТзОВ «ДенКаРС» № 227 від 16.08.2021р., у якій вказано, що у період з 22.08.2007р. по 22.04.2019р. в Федеральний бюджет ПФ рф нараховувались і перераховувались страхові внески.

Поряд з цим, апеляційний суд зауважує, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, в свою чергу, нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Тому відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів з такої підстави як непідтвердження сплати страхових внесків роботодавцем, є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем вимог законодавства. Будь-яких доказів, які б свідчили про несплату страхових внесків до пенсійних органів рф саме з вини позивача, суду не надано.

Крім цього, позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, оскільки за правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 17.07.2019р. у справі № 144/669/17, від 20.03.2019р. у справі № 688/947/17 та від 01.03.2021р. у справі № 423/757/17, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Таким чином, вказані спірні періоди роботи позивача на території рф підлягають зарахуванню до його страхового стажу, оскільки сплата страхувальником страхових внесків підтверджена відповідною довідкою.

Щодо вимоги про зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду його навчання з 01.09.1990р. по 01.10.1991р. у Турківському професійному ліцеї, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно п.«д» ч.3 ст.56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно п.8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Встановлено, що період навчання ОСОБА_1 у Турківському професійному ліцеї з 01.09.1990р. (наказ № 4-к від 01.09.1990р.) по 01.10.1991р. (наказ № 16-к від 01.10.1991р.) підтверджується записами у трудовій книжці позивача, а також довідкою Турківського професійного ліцею № 14 від 21.03.2023р. (а.с.13, 34).

Враховуючи вищенаведені правові норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що період навчання позивача у Турківському професійному ліцеї з 01.09.1990р. по 01.10.1991р. слід зарахувати до його страхового стажу.

Щодо тверджень відповідача, що в довідці про заробітну плату № 78 від 03.04.2007р. заробітна плата зазначена без врахування районного коефіцієнту та північних надбавок, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу PCP від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтею 78 діючого на той час Закону СРСР № 1480-I від 15.05.1990р. «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» /Закон СРСР № 1480-I/ було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески.

Відповідно до п.«д» п.15 Інструкції «Про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування», затвердженої постановою Президії ВЦРПС від 29.02.1960р., в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт.

Разом з тим, ч.3 ст.96 Закону СРСР № 1480-I передбачено, що при вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 6 та 78 цього Закону.

Виходячи з наведеного, відсутність вказівки на розмір районного коефіцієнту та північних надбавок у довідці ТзОВ Сервісне підприємство «КАПРИ-НЕЙБОРЗ» № 78 від 03.04.2007р. про заробітну плату не є підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 05.04.2005р. по 15.02.2007р. в ТзОВ Сервісне підприємство «КАПРИ-НЕЙБОРЗ», оскільки такий стаж підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_1 .

Щодо покликань апелянта на те, що у довідках № 02-1798 від 07.05.2019р., № 78 від 03.04.2007р., № с-257 від 13.04.2017р., № 08-1799 прізвище позивача зазначено « ОСОБА_2 » (російською мовою), що не відповідає паспортним даним, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/313-n від 08.03.2023р. прізвище Синюга українського походження; російський запис Синюга відповідає орфографічній практиці відтворення українських прізвищ російською мовою, яка була поширена в колишньому СРСР; російський запис Сынюга відповідача є сучасній орфографічній тенденції, яка спрямована на графічне відтворення української вимови прізвища в його російському записі (а.с.35).

Вказане свідчить про належність довідок № 02-1798 від 07.05.2019р., № 78 від 03.04.2007р., № с-257 від 13.04.2017р., № 08-1799 саме позивачу ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, ГУ ПФ України в Одеській обл. належним чином не були досліджені та взяті до уваги всі відомості (записи), які містяться у трудовій книжці позивача, а також наданих ним довідках для підтвердження наявного пільгового стажу та страхового стажу для переведення з пенсії за віком на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та, як наслідок, не надано їм належної оцінки.

При цьому безпідставними є покликання апелянта на Закон України № 2783-ІХ від 01.12.2022р. «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», що прийнятий 12.10.2022р., оскільки такий не впливає на правомірність спірного рішення пенсійного органу, яке прийнято 12.10.2022р., норми цього акту не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце до прийняття його законодавцем.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФ України в Одеській обл. № 40 від 12.10.2022р. про відмову в переведенні з пенсії за віком на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним, через що правильно скасовано судом першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що обраний спосіб захисту прав позивача повністю відповідає вимогам діючого законодавства.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача частково задоволені у визначений спосіб.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФУ у Львівській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2023р. в адміністративній справі № 380/6127/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 14.12.2023р.