Справа № 320/6931/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6931/19 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 р. у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,

У С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати наступні акти індивідуальної дії відповідача: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2019 № Ф-; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2019 № Ф-; рішення № від 04.10.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; рішення № від 04.10.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Ухвалою суду від 26.02.2020 адміністративні справи № 320/6931/19 та № 320/362/20 - об`єднані в одне провадження з присвоєнням справі єдиного номеру № 320/6931/19.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані акти індивідуальної дії прийняті відповідачем з порушенням норм матеріального права та не відповідають вимогам закону, а висновки податкового органу щодо обставин вчинення позивачем порушень податкового законодавства не відповідають дійсності, оскільки сформовані на підставі припущень ревізорів, не підтверджених документально належними і допустимими доказами, а тому, такі акти є протиправними та підлягають скасуванню в силу своєї протиправності.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 р. позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано прийняту Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2019 № Ф-.

Визнано протиправним та скасовано прийняті Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області рішення № від 04.10.2019, податкове повідомлення-рішення від 04.10.2019 № та податкове повідомлення-рішення від 04.10.2019 № .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.12.2023.

Розгляд апеляційної скарги 06.12.2023 було відкладено на 13.12.2023, за клопотанням сторони.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скраги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржуване рішення суду без змін.

У апеляційній скарзі заявлено клопотання про заміну відповідача ГУ ДПС у Київській області на його правонаступника - ГУ ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України ().

Розглянувши вказане клопотання, доводи, покладені в основу його обґрунтування, керуючись змістом постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 893, наказу ДПС України від 30.09.2020 № 529, приписами ст. 52 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підсатв для заміни відповідача по справі ГУ ДПС у Київській області на його правонаступника ГУ ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України ().

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 05.02.1999 як ФОП; є платником податку на додану вартість; основний вид діяльності - 47.99. Інші види розбірної торгівлі поза магазинами; інші види 25.30. -виробництво парових котлів, крім котлів центрального опалення.

Відповідачем з 13.08.2019 по 27.08.2019 проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт від 10.09.2019 № 53/10-36-33-04/, яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення позивачем вимог законодавства, а саме:

- пункту 167.1. статті 167, пунктів 177.2., 177.4. статті 174 Податкового кодексу України в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 700928,98 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 126167,21 грн., у т.ч. за 2017 рік в сумі 126167,21 грн.;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, в частині заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 в сумі 700928,98 грн., що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності у сумі 10513,93 грн., у т.ч. за 2017 рік в сумі 10513,93 грн.;

- абзацу 1 пункту 2 частини першої статті 7, частини одинадцятої статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 700928,98 грн. без ПДВ, що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 83541,48 грн., у т.ч. за 2017 рік в сумі 83541,48 грн.;

- пункту 187.1. статті 187, абзацу 5 пункту 198.5. статті 198, пункту 200.4. статті 200 Податкового кодексу України в частині заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 129716,01 грн., у т.ч. в грудні 2017 року в сумі 129716,01 грн.;

- підпункту 163.1.1. пункту 163.1. статті 163, пункту 164.1., підпункту164.2.1. пункту 164.2. статті 164, пункту 167.1. статті 167, підпункту 168.1.1. пункту 168.1. статті 168, підпункту «а» пункту 176.2. статті 176, пункту 177.7. статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 2736,00 грн., у т.ч. в 2017 році в сумі 576,00 грн., в 2018 році в сумі 2160,00 грн. при виплаті доходів неоформленим найманим працівникам;

- пункту 1 частини першої статті 7, частини п`ятої, восьмої статті 8, частини одинадцятої статті 25 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 3300,00 грн., у т.ч. в 2017 році в сумі 704,00 грн., в 2018 році в сумі 2640,00 грн.;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, в частині заниження військового збору з доходів найманих працівників в сумі 228,00 грн., у т.ч. в 2017 році в сумі 48,00 грн., в 2018 році в сумі 180,00 грн.;

- перевіркою встановлено неподання повідомлення про прийняття на роботу працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , чим порушено вимоги статті 24, 26 Кодексу законів про працю України.

Такі висновки сформовані відповідачем виходячи з наступних обставин, наведених в акті перевірки.

Так, перевіркою встановлено, що позивач під час здійснення діяльності використовує власний комплекс будівель (комплекс з адмінбудинком, автозаправною станцією, гаражем, стоянкою, складом та огорожею ЦММ), що розташовані у АДРЕСА_1.

ФОП за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 перебував на загальній системі оподаткування та був платником податку з доходів фізичних осіб-підприємницької діяльності, військового збору, податку з доходів фізичних осіб з найманих працівників, податку на додану вартість, єдиного внеску фізичної особи-підприємця, єдиного внеску з найманих працівників, земельного податку, податку на нерухоме майно, орендної плати.

Інформація щодо залишків товарно-матеріальних цінностей наданих позивачем в ході перевірки станом на: 01.01.2017 - 207207,94 грн. без ПДВ; 01.01.2018 - 191712,34 грн. без ПДВ; 31.12.2018 - 439343,44 грн. без ПДВ. Транспортування ТМЦ здійснювалось позивачем власними силами та переданим по генеральному дорученню транспортом.

У своїй діяльності позивач використовував працю найманих працівників: у 2017 році - 12 осіб, у 2018 році - 5 осіб.

При перевірці достовірності відображення у деклараціях про майновий стан та доходи за 2017 рік та 2018 рік сум загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності використано наступні документи: відомості, відображені в податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 2017 рік та 2018 рік; відомості з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів; договори та додатки до них; банківські виписки; єдиний реєстр податкових накладних, видаткові накладні, податкові накладні, подорожні листи, товарно-транспортні накладні.

Перевіркою правильності визначення доходу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, відображеного позивачем у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2017 рік та 2018 рік, з даними про суми доходу, встановленими в ході перевірки, виявлено розбіжності на загальну суму 648580,08 грн. без ПДВ, у т.ч. у 2017 році на суму 648580,08 грн. без ПДВ.

Перевіркою встановлено, що протягом 2017 року позивачем придбано ТМЦ на суму 831449,91 грн. без ПДВ. Згідно з даними графи 5 та 7 додатку Ф2 до податкової декларації за 2017 рік віднесено витрати на виготовлення та реалізацію продукції в сумі 1505768,84 грн. без ПДВ. Залишки ТМЦ станом на 31.12.2017 за даними платника становлять 191712,34 грн.

З наведеного відповідач дійшов висновку, що залишки ТМЦ за даними перевірки становлять 840292,42 грн. (207207,94 грн. (залишки станом на 01.01.2017 без ПДВ) + 2138853,326 грн. (придбано ТМЦ за 2017 рік без ПДВ) - 1505768,84 грн. (віднесено на реалізацію ТМЦ згідно з додатком Ф2 до декларації за 2017 рік (гр.5 та гр. 7) без ПДВ). Залишки ТМЦ за даними платника становлять 191712,34 грн., тож позивачем у 2017 році використано під час виробництва ТМЦ без відображення в податковому обліку та декларації за 2017 рік на суму 648580,058 грн. без ПДВ.

Таким чином, відповідачем виявлено заниження позивачем доходів на суму 648580,058 грн. без ПДВ, чим порушено вимоги пункту 177.1. статті 177 Податкового кодексу України.

Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань позивача за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 129716,01 грн., у зв`язку з не включенням позивачем до податкових зобов`язань з податку на додану вартість суму використаних (реалізованих) ТМЦ, що не відображені у податковому обліку та в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік на загальну суму 648580,08 грн. без ПДВ (опис порушення наведено вище).

Визначаючи витрати, безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, відповідачем встановлено розбіжності за 2017 рік на суму 52348,90 грн., які виникли внаслідок наступних обставин.

Позивач за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 у своїй діяльності використовував вантажний автомобіль, фургон малотонажний, фургон, автокран та 2 напівпричепи.

При цьому, відповідно до підпункту 177.4.5. пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат підприємця на загальній системі оподаткування, зокрема витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення. До основних засобів подвійного призначення належать земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі, які відповідно до підпункту 177.4.6. пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України, не підлягають амортизації.

Відповідач дійшов висновку, що до основних засобів подвійного призначення відносяться автомобілі, у тому числі вантажні автомобілі, напівпричепи, автокрани, які призначені для перевезення вантажів та виконання спеціальних робіт.

Отже, у зв`язку з наведеним, відповідачем встановлено завищення позивачем витрат на загальну суму 52348,90 грн., за рахунок включення до їх складу витрат на утримання основних засобів подвійного призначення (вантажних автомобілів та напівпричепів).

Таким чином, внаслідок вищенаведених порушень, позивачем занижена сума чистого доходу на 700928,98 грн. без ПДВ.

Відповідно, внаслідок виявлення заниження суми чистого доходу на 700928,98 грн. без ПДВ, відповідач дійшов висновку про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 126167,21 грн. за 2017 рік.

Також, внаслідок зазначених порушень, перевіркою нарахування єдиного внеску з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22% встановлено його заниження, з урахуванням максимальної величини, у загальній сумі 83541,48 грн. за 2017 рік.

Окрім того, заниження суми чистого оподатковуваного доходу, з якого нараховується військовий збір, в сумі 700928,98 грн. у 2017 році, призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності у сумі 10513,93 грн. за 2017 рік. .

Водночас, щодо наведених обставин та висновків відповідача, у позовній заяві позивач зазначив, що акти повторної інвентаризації записів і залишків ТМЦ, здійсненої платником податків в ході перевірки, повністю спростовують доводи відповідача щодо використання позивачем у 2017 році під час виробництва ТМЦ без відображення в податковому обліку та декларації за 2017 рік на суму 648580,058 грн. без ПДВ. Окрім того, позивач дійсно у 2017-2018 роках придбавав ТМЦ з метою їх використання у безпосередній господарській діяльності та задля подальшої реалізації кінцевим споживачам, маючи з рештою на меті отримання доходу. При цьому, позивач має усі необхідні первинні бухгалтерські документи, як на придбання, так і на облікування ТМЦ, а також відповідні операції відображені у бухгалтерській і податковій звітності позивача.

Щодо висновків про завищення позивачем витрат на загальну суму 52348,90 грн., за рахунок включення до їх складу витрат на утримання основних засобів подвійного призначення (вантажних автомобілів та напівпричепів), позивач наголосив, що фактично відповідач не визнає придбання позивачем та списання запчастин і послуг ремонту і обслуговування транспортних засобів на потреби, пов`язані зі здійсненням господарської діяльності. При цьому позивач вважає, що за приписами положень пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України, право платника податку на формування витрат для визначення оподатковуваного доходу ставиться в залежність від наявності первинних документів на підтвердження понесених витрат та можливості використання отриманих товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а не від особливостей ведення бухгалтерського обліку по вказаних операціях. Визначальним фактом права на віднесення сплачених сум за товари (роботи, послуги) є фактична оплата таких ТМЦ, їх реальне отримання та використання у безпосередній підприємницькій діяльності. Натомість відповідачем не доведено, що відповідні ТМЦ і послуги були придбані не з метою їх використання в господарській діяльності, у т.ч. для їх використання у майбутньому. Використання придбаних ТМЦ і послуг з технічного обслуговування/ремонту транспортних засобів в діяльності, не пов`язаній з основною господарською діяльністю позивача відповідачем не доведено, як і не доведено використання позивачем власного вантажного автомобільного транспорту в діяльності, не пов`язаній з основною господарською діяльністю. Фактичними обставинами справи підтверджується, що позивач використав придбані ТМЦ і послуги для підтримання у належному експлуатаційному стані власних транспортних засобів, за допомогою яких він отримує дохід від здійснення господарської діяльності. Таким чином, усі види ремонту автомобілів включаються до складу витрат, оскільки будь-який ремонт направлено на підтримання автомобіля у працездатному стані.

При перевірці правильності обчислення, повноти та своєчасності перерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб з найманих працівників за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлено, що у 2017 році у позивача працювало 12 осіб, у 2018 році - 5 осіб. При перевірці особових рахунків працівників встановлено, що заробітна плата нараховувалась на рівні встановленого мінімального рівня.

Водночас, перевіркою встановлено, що згідно з наданими до перевірки первинними документами позивач перебував у трудових відносинах з неоформленими найманими працівниками.

Так, відповідно до товарно-транспортної накладної від 05.04.2017 № 101, виступаючи перевізником позивачем використано працю водія ОСОБА_2 , з яким не оформлено належним чином трудові відносини.

При цьому, у зв`язку з тим, що неможливо встановити фактично нараховану та виплачену заробітну плату ОСОБА_2 , перевіркою встановлено виплату позивачем на користь ОСОБА_2 законодавчо встановлений мінімальний розмір заробітної плати станом на місяць виплати доходу, а саме 3200,00 грн., з яких за висновком податкового органу утриманню підлягає 576,00 грн.

Окрім того, під час проведення перевірки 03.09.2019 за адресою здійснення позивачем діяльності, встановлено 9 осіб. Відповідно до отриманих пояснень найманих осіб встановлено, що використання позивачем праці неоформлених працівників, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_3 повідомив, що працює слюсарем близько місяця, графік роботи з пн. по пт. З 08:00 до 18:00, заробітна плата мінімальна. ОСОБА_4 повідомив, що працює слюсарем близько чотирьох місяців, графік роботи вільний, заробітна складає 150 грн./день. ОСОБА_5 повідомив, що працює зварювальником приблизно з осені 2018 року, графік роботи з пн. по пт. З 08:00 до 17:00, заробітна плата 6000-8000 грн.

Перевіркою встановлено неподання позивачем повідомлення про прийняття на роботу працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Щодо ОСОБА_5 відповідне повідомлення подано лише 24.05.2019.

У зв`язку з тим, що неможливо встановити точну дату початку роботи ОСОБА_5 та фактично нараховану і виплачену заробітну плату, перевіркою встановлено виплату позивачем на його користь мінімальної платні 6000 грн. та мінімальний період роботи з листопада 2018 року відповідно до письмових пояснень ОСОБА_5 , з яких за висновком податкового органу утриманню підлягає 1080,00 грн. за листопад 2018 року та 1080,00 грн. за грудень 2018 року.

Внаслідок виявлених порушень відповідач дійшов висновку про заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 2736,00 грн., у т.ч. за 2017 рік у сумі 576,00 грн., за 2018 рік у сумі 2160,00 грн.

При цьому, використання позивачем праці без належного оформлення трудових відносин з водієм ОСОБА_2 та виплати йому заробітної плати на рівні законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати, а також слюсарем ОСОБА_5 , не утримувався, не нараховувався та неперераховувався до бюджету єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що призвело до заниження суми заробітної плати, на яку нараховується та утримується єдиний внесок, нараховані особам, в сумі 15200,00 грн., у т.ч. в 2017 році в сумі 3200,00 грн., у 2018 році - 12000,00 грн. Відповідно, зазначене порушення призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 3300,00 грн., у т.ч. в 2017 році у сумі 704,00 грн., у 2018 році у сумі 2640,00 грн.

Перевіркою правильності обчислення, повноти та своєчасності перерахування до бюджету військового збору при виплаті доходів на користь найманих осіб або фізичних особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами, внаслідок виявлених вищенаведених порушень щодо використання позивачем праці без належного оформлення трудових відносин з водієм ОСОБА_2 та слюсарем ОСОБА_5 , встановлено неутримання та неперерахування до бюджету військового збору під час виплати доходів вказаним особам, що призвело до заниження військового збору в сумі 228,00 грн., у т.ч. в 2017 році у сумі 48,00 грн., у 2018 році у сумі 180,00 грн.

Водночас, щодо наведених обставин та висновків відповідача про використання праці без належного оформлення трудових відносин з водієм ОСОБА_2 та слюсарем ОСОБА_5 , у позовній заяві позивач зазначив, що такі висновки сформовані на підставі припущень ревізорів та письмових поясненнях, відібраних під погрозами і тиском, без їх належного документального підтвердження.

Також, зазначив, що ОСОБА_2 не перебував в трудових відносинах з позивачем, 05.04.2017 ним було здійснено разове безоплатне доручення на отримання ТМЦ, що підтверджується договором № 1 від 04.04.2017, в якому зазначено, що він не є трудовим.

Щодо відносин зі ОСОБА_5 позивач зазначив, що трудові відносини оформлені відповідно до КЗпП України, він дійсно працює електрогазозварником 4-го розряду з 25.05.2019 відповідно до наказу № 65 від 24.05.2019, повідомлення про прийняття подано і прийнято 24.05.2019. При цьому зазначив, що інспектори скористалися правовою необізнаністю працівника та дали йому на підпис пояснення, які самі ж написали, не надаючи часу на ознайомлення з ними.

Разом з тим, відповідно до письмових пояснень ОСОБА_5 від 11.09.2019, 03.09.2019 до нього підійшли перевіряючі і запитали чи оформлений він на роботі, на що ОСОБА_5 відповів, що працює на позивача з травня 2019 року. На питання перевіряючого, чи раніше він знав позивача, ОСОБА_5 відповів, що особисто знає позивача більше року; позивач раніше пропонував йому роботу, проте він відмовився; в травні 2019 року сам звернувся до позивача з приводу роботу і той узяв його на роботу. Під час розповіді перевіряючий робив якісь записи, а потім сказав підписати, що у записах немає нічого іншого, окрім того, що розповів ОСОБА_5 . Останній підписав пояснення, складені перевіряючим, не читаючи, а коли отримали після перевірки копію відповідного документу, то побачили, що усі відомості, внесені у документ перекручені. У зв`язку з наведеним ОСОБА_5 просив не брати до уваги покази, складені перевіряючими, а враховувати лише ці пояснення.

На підставі вищенаведених висновків акта перевірки, відповідачем прийняті оскаржувані акти індивідуальної дії, а саме:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2019 № Ф- по ЄСВ в сумі 3300,00 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2019 № Ф- по ЄСВ в сумі 83541,48 грн.;

- рішення № від 04.10.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 607,20 грн. (у зв`язку з донарахуванням ЄСВ в сумі 3300,00 грн.);

- рішення № від 04.10.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 16708,29 грн. (у зв`язку з донарахуванням ЄСВ в сумі 83541,48 грн.);

- податкове повідомлення-рішення від 04.10.2019 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 189250,81 грн., з яких 126167,21 грн. - за податковими зобов`язаннями, 63083,60 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 04.10.2019 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в сумі 15770,89 грн., з яких 10513,93 грн. - за податковими зобов`язаннями, 5256,96 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 04.10.2019 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 162145,01 грн., з яких 129716,01 грн. - за податковими зобов`язаннями, 32429,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 04.10.2019 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків і зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб в сумі 4230,00 грн., з яких 2736,00 грн. - за податковими зобов`язаннями, 1494,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 04.10.2019 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податків і зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб в сумі 352,50 грн., з яких 228,00 грн. - за податковими зобов`язаннями, 124,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись із зазначеними актами індивідуальної дії, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, внаслідок чого, рішеннями про результати розгляду скарги від 26.11.2019 № 10805/6/99-00-08-06-01 та від 20.12.2019 № 13927/6/99-00-08-05-04, Державна податкова служба України залишила оскаржувані акти без змін, а скарги позивача - без задоволення.

Вважаючи прийняті відповідачем вищезазначені акти індивідуальної дії протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що податкові повідомлення-рішення від 04.10.2019 № та № ; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2019 № Ф- по ЄСВ та рішення № від 04.10.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки належними та допустимими доказами позивачем спростовані висновки відповідача щодо використання праці неоформлених найманих працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Відповідачем не подано будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин та підтвердження висновків щодо використання праці неоформлених найманих працівників, викладених в акті перевірки. Разом з тим, відповідний компетентний орган відповідачем до проведення перевірки позивача в частині дотриманням законодавства про працю не залучався.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк відповідно до ТТН, виступаючи перевізником, позивачем використвано працю водія ОСОБА_2 , з яким не оформлено належним чином трудові відносини. Також, ОСОБА_5 повідомляв, що працює зварювальником приблизно з осені 2018 року, з графіком роботи з понеділка по п`ятницю з 08:00 до 17:00, заробітна плата 6000-8000 грн., з огляду на що, висновки акта перевірки в цій частині про заниження позивачем грошового зобов`язання в частині праці неоформлених працівників є обґрунтованими, та підтверджуються поясненнями самих працівників.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Перш за все, слід зазначити, що розгляд апеляційної скарги відповідача здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, а саме, в частині висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині, згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України. У іншій частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог, оскаржуване рішення не переглядається.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі також - ПК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно зі статтею 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Платник податків зобов`язаний, окрім іншого: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункти 16.1.2.-16.1.4. пункту 16.1. статті 16 ПК України).

Одночасно, платник податків має право, зокрема: обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат; бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом; оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), у тому числі індивідуальну податкову консультацію, яка йому надана, а також узагальнюючу податкову консультацію; вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків (підпункти 17.1.3., 17.1.6., 17.1.7., 17.1.8. пункту 17.1. статті 17 ПК України).

Контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 193 цього Кодексу, зокрема: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів (підпункти 19-1.1.1., 19-1.1.2. пункту 19-1.1. статті 19-1 ПК України).

За приписами підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1. пункту 41.1. статті 41 цього Кодексу, мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 ПК України.

Так, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу (підпункт 177.1. статті 177 ПК України)

Відповідно до положень пункту 177.2 статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України визначено, що фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

При цьому, ставка податку на доходи фізичних осіб становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (пункт 167.1. статті 167 ПК України).

Об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2. статті 177 ПК України).

Згідно з приписами п. 177.7 ст. 177 ПК України, фізична особа - підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Прикінцеві положення ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. До цього часу відповідного рішення не прийнято. При цьому, ставка військового збору становить 1,5 відсотка бази оподаткування (чистого оподатковуваного доходу).

Окрім того, за приписами статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) позивач є платником єдиного внеску за пунктом 4 частини першої статті 4.

Єдиний внесок нараховується, зокрема, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (пункт 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

Під час розгляду данного спору в суді першої інстанції було досліджено, що відповідно до договору про надання послуг № 1 від 04.04.2017 (далі - договір), укладеного між позивачем (замовник за договором) та ОСОБА_2 (виконавець за договором), за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надавати послуги з перевезення вантажу. Договір не містить умови трудового договору, і на нього, відповідно не поширюються норм трудового законодавства. Договір є безоплатним.

Таким чином, відносини між позивачем та ОСОБА_2 носили безоплатний характер та не містили ознак трудових.

Відповідно до трудового договору від 24.05.2019 № 2, укладеного між позивачем (роботодавець за договором) та ОСОБА_5 (працівник за договором), між вказаними особами виникли трудові відносини. ОСОБА_5 прийнято на роботу до ФОП на основне місце на посаду електрогазозварника 4 розряду, у зв`язку з чим, подано повідомлення про прийняття працівника на роботу від 24.05.2019. Вказані обставини також підтверджуються письмовими поясненням ОСОБА_5 .

Таким чином, суд першої інтсанції мав підстави для висновку про те, що відносини між позивачем та ОСОБА_6 є трудовими та належним чином оформленими, при цьому, що податковим органом ні під час розгляду данного спору в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду, не було подано будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин та підтвердження висновків щодо використання праці неоформлених найманих працівників, викладених в акті перевірки.

Колегія суддів, розглянувши та перевіривши доводи та обґрунтування апеляційної скарги, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийняті податкових повідомлень-рішень від 04.10.2019 № та № , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2019 № Ф- та рішення № від 04.10.2019, відповідач не довів належними, достатніми та допустимими доказами висновки перевірки та законність/обґрунтованість прийнятих в цій частині рішень за наслідком її проведення.

До того ж, органом, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, є Державна служба України з питань праці (Держпраці), яка відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування; складає у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про такі правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідний компетентний орган залучався відповідачем до проведення перевірки позивача в частині дотриманням законодавства про працю.

У даній справі контролюючим органом не було доведено наявності між позивачем трудових відносин, не втсановлено їх характер та зміст, обсяг заробітку, базу заниження.

З огляду на вкзаане, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 04.10.2019 № та № ; вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.10.2019 № Ф- по ЄСВ та рішення № від 04.10.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки належними та допустимими доказами позивачем спростовані висновки відповідача щодо використання праці неоформлених найманих працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Посилання апелянта на наявність письмових пояснень вкзааних фізичних осіб про працю без оформлення трудових відносин з позивачем, не може вважатися беззаперечним та встановленим підтвердженням заниження позивачем грошвоого зобов`язання та порушення норм податкового законодавства, за умови, що сааме контролюючий орган не доведе вказаних висновків у встановленому ПК України порядку.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Розгляд апеляційної скарги відповідача здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, а саме, в частині висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині, згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко

Повний текст постанови складено 13.12.2023.