Справа № 460/53028/22
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2023 року м. Рівне №460/53028/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до4 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України
про визнання бездіяльності протиправною, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до 4 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі 4 ТВУЗ Держспецзв`язку, відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії 4 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо нарахування та виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення з 01.01.2008 по 31.12.2011 включно;

- зобов`язати 4 територіальний вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.01.2008 по 31.12.2011 (включно) із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період - січня 2008 року та з врахуванням виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність 4 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2012 по 31.12.2013 включно;

- зобов`язати 4 територіальний вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.01.2012 по 31.12.2013 (включно) із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період - січня 2008 року;

- визнати протиправними дії 4 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо нарахування та виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 по 28.02.2018 включно;

- зобов`язати 4 територіальний вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.01.2014 по 28.02.2018 (включно) із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період - січня 2008 року, з врахуванням виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність 4 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2012 по 31.12.2013 включно;

- зобов`язати 4 територіальний вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 01.03.2018 по 31.12.2018 (включно) із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період - березень 2018 року, з урахуванням абз.4 п.5 постанови Кабінету Міністрів України віл 17.07.2003 №1078.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час проходження військової служби у 4 територіальному вузлі урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в період з 01.01.2008 по 31.12.2018 позивачу протиправно не виплачувалася індексація грошового забезпечення.

Ухвалою суду від 03.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

31.01.2023 від 4 ТВУЗ Держспецзв`язку надійшли заперечення щодо звернення позивача до суду з цим позовом.

31.01.2023 4 ТВУЗ Держспецзв`язку подано відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки до 01.12.2015 позивачу під час нарахування індексації було застосовано базові місці березень 2008 року, листопад 2009 року, грудень 2009 року, травень 2010 року, лютий 2011 року, березень 2011 року, вересень 2011 року, травень 2015 року та червень 2015 року за рахунок зростання грошового забезпечення (його складових). Для нарахування та виплати індексації за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 базовими місяцями були травень 2015 року, червень 2015 року та березень 2018 року. У період з 01.03.2018 по 31.12.2018 у позивача був базовий місяць березень 2018 року, однак індекс споживчих цін не перевищував 103%, а отже, індексація не нараховувалася і не виплачувалася згідно вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення. Відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

07.02.2023 представником позивача подано до суду заперечення на заяву про застосування строків позовної давності.

09.02.2023 4 ТВУЗ Держспецзв`язку подано до суду відповідь на заперечення.

Ухвалою суду від 12.12.2023 заперечення щодо звернення позивача до суду з цим позовом, подані 4 ТВУЗ Держспецзв`язку 31.01.2023, повернуто заявнику без розгляду.

Розглянувши позовну заяву та відзив, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 до 31.12.2020 проходив військову службу у 4 ТВУЗ Держспецзв`язку.

На запит ОСОБА_1 про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення 4 ТВУЗ Держспецзв`язку надав позивачу довідки про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення за 2007-2020 роки.

Зі змісту наданих довідок позивачем встановлено, що у спірний період нарахування та виплата індексації грошового забезпечення була заниженою.

Вважаючи, що відповідач допустив протиправні дії та бездіяльність, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1-3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 цього Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст.ст.4, 6 Закону №1282-ХІІ (в редакції, яка діє з 01.01.2015, а щодо відсоткового значення порогу індексації з 01.01.2016) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток (з 01.01.2016 - 103 відсотка).

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Правові норми п.5 Порядку №1078, у редакції пункту, яка діяла до 15.12.2015, передбачали, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Враховуючи положення Порядку №1078 (у редакції до 01.12.2015), місяць, в якому підвищилося грошове забезпечення з урахуванням виплат, що входять до його складу (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення), є базовим. У разі підвищення військовослужбовцю грошового забезпечення, для визначення базового місяця при проведенні індексації здійснюється порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації, що нараховується в місяці збільшення грошового доходу. При проведенні такого порівняння береться грошове забезпечення до підвищення у розрахунку за повний відпрацьований місяць та величина приросту індексу споживчих цін, на який нараховується індексація. Якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.

Суд зауважує, щопостановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 №1013(набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015) було внесено зміни до Порядку №1078, відповідно до яких запроваджено єдині підходи при проведенні індексації грошових доходів населення у разі їх підвищення.

З 01.12.2015 редакція п.5 Порядку №1078 передбачає, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Аналіз редакцій норми п.5 Порядку № 1078 дозволяє дійти висновку, що до грудня 2015 року зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів було визначено як підстава для зміни базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для цілей визначення наявності або відсутності підстав для нарахування індексації.

Отже, до 01.12.2015 будь-яке зростання доходів громадян, в тому числі військовослужбовців, мало наслідком зміну базового місяця для нарахування індексації.

Таким чином, що стосується періоду з 01.01.2008 до 01.12.2015, то базовий місяць для обрахунку індексації грошового забезпечення визначався залежно від підвищення складових грошового забезпечення.

Проаналізувавши нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за цей період, суд установив:

- у 2008 році індексацію грошового забезпечення за січень квітень нараховано та виплачено не було, за травень грудень 2008 року індексацію грошового забезпечення було виплачено у квітні 2009 року;

- у 2009 році індексацію грошового забезпечення за листопад - грудень нараховано та виплачено не було, за січень жовтень індексацію грошового забезпечення було виплачено у червні, серпні, вересні та грудні 2009 року;

- у 2010 році індексацію грошового забезпечення за січень лютий та квітень листопад нараховано та виплачено не було, за березень індексацію грошового забезпечення було виплачено у червні 2010 року, а за грудень у квітні 2011 року;

- у 2011 році індексацію грошового забезпечення за лютий квітень, вересень грудень нараховано та виплачено не було, за січень індексацію грошового забезпечення було виплачено у квітні 2010 року, а за травень серпень у грудні 2011 року;

- у 2012 2013 роках індексацію грошового забезпечення позивачу нараховано та виплачено не було;

- у 2014 році індексацію грошового забезпечення за січень - березень нараховано та виплачено не було, за квітень - липень індексацію грошового забезпечення було виплачено у серпні 2014 року, за серпень - вересень у жовтні 2014 року, за жовтень, листопад та грудень у грудні 2014 року та лютому 2015 року;

- у 2015 році індексацію грошового забезпечення за травень листопад нараховано та виплачено не було, за січень - квітень індексацію грошового забезпечення було виплачено у лютому, квітні, травні та червні 2015 року.

Базові місяці для індексації грошового забезпечення за вказані роки відповідач обрав наступні: січень 2007 року (підвищення посадового окладу), березень 2007 року (підвищення надбавки за особливі умови служби), березень 2008 року (підвищення надбавки за особливі умови служби), листопад 2009 року (підвищення надбавки за особливі умови служби), грудень 2009 року (підвищення премії), квітень 2010 року (підвищення надбавки за особливі умови служби), травень 2010 року (підвищення посадового окладу), лютий 2011 року (підвищення надбавки за особливі умови служби), березень 2011 року (підвищення надбавки за особливі умови служби), вересень 2011 року (підвищення премії), травень 2015 року (підвищення надбавки за вислугу років), червень 2015 року (підвищення посадового окладу).

Вказані обставини підтверджуються довідками від 05.12.2020 №38, від 05.12.2020 №39 про нараховану і виплачену ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за 2007-2013 роки та 2014-2020 роки, виданими 4 ТВУЗ Держспецзв`язку.

Суд зазначає, що відповідач правильно застосував вказані вище базові місяця для індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 до 01.12.2015, у тих місяцях, коли було нарахування індексації грошового забезпечення, оскільки через зміну обов`язкових складових грошового забезпечення у позивача кожного разу змінювався базовий місяць.

При цьому, судом встановлено, що за січень квітень 2008 року, листопад грудень 2009 року, січень лютий 2010 року, квітень листопад 2010 року, лютий квітень 2011 року, вересень грудень 2011 року, 2012 2013 роки, січень березень 2014 року та травень листопад 2015 року відповідачем протиправно не було нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення, тому з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказані вище періоди.

Щодо нарахування належної позивачеві індексації за періоди січень квітень 2008 року, листопад грудень 2009 року, січень лютий 2010 року, квітень листопад 2010 року, лютий квітень 2011 року, вересень грудень 2011 року, 2012 2013 роки, січень березень 2014 року та травень листопад 2015 року із встановленням для обчислення базового місяця січень 2008 року, суд зазначає таке.

Насамперед суд зауважує, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Згідно п.2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Суд зазначає, що саме в процесі виконання цього рішення суду відповідачем, в порядку встановленому Законом №1282-XII та Порядком №1078, буде визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.

Відповідачем станом на час виникнення спірних правовідносин не вчинялося будь-яких протиправних дій щодо визначення базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення позивача за спірні періоди, тому відсутні підстави вважати, що має місце порушення прав позивача, пов`язане з визначенням базового місяця для проведення індексації.

Суд зазначає, що захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому.

Зважаючи на те, що вимоги позивача про встановлення базового місяця, з якого проводиться індексація грошового забезпечення, є передчасними, то такі задоволенню не підлягають.

Вказана позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними в постанові від 15.10.2020 у справі №240/11882/19, які в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України враховуються судом під час ухвалення цього рішення.

Що стосується періоду для проведення індексації з 01.12.2015 по 31.12.2018, то суд зазначає, що, починаючи з 01.12.2015 базовим місяцем для проведення індексації грошового забезпечення є той, у якому підвищився посадовий оклад військовослужбовців.

Судом встановлено, що зміна посадових окладів з урахуванням періоду проходження військової служби позивача відбулася 01.01.2008, згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" від 07.11.2007 №1294 (далі Постанова №1294) та 01.03.2018, згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704).

Таким чином, базовими місяцями для обчислення індексації за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 є січень 2008 року, а за період з 01.03.2018 по 31.12.2018 березень 2018 року.

У ході розгляду справи судом встановлено, що за грудень 2015 року, січень лютий 2016 року відповідачем протиправно не було нараховано та виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення, тому з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказані вище періоди.

Проте, вимоги позивача про встановлення базового місяця, з якого проводиться індексація грошового забезпечення - січень 2008 року, є передчасними, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин відповідачем не вчинялося будь-яких протиправних дій щодо визначення базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення позивача за спірні періоди.

Судом також встановлено, що відповідно до довідки від 05.12.2020 №39 про нараховану і виплачену ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за 2014-2020 роки, виданої 4 ТВУЗ Держспецзв`язку, за періоди з березня 2016 року по лютий 2018 року відповідач нарахував та виплатив індексацію грошового забезпечення із застосуванням червня 2015 року, як базового місяця.

Однак, як вище зазначив суд, застосування червня 2015 року, як базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 28.02.2018 є помилковим.

Належним базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення позивача за цей період є січень 2008 року.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця червень 2015 року та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січня 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

Перевіряючи дотримання відповідачем норм чинного законодавства при проведенні індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 31.12.2018, суд зазначає таке.

Зі змісту наявної у матеріалах справи довідки про нараховану та виплачену індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період за 2014 - 2020 роки вбачається, що позивачу нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення за період з грудня 2018 року.

Оцінюючи доводи сторін з урахуванням фактичних обставин цієї справи та неведеного правового регулювання спірних правовідносин суд відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23.03.2023 у справі №400/3826/21 та від 11.05.2023 у справі №260/6386/21, та зазначає таке.

Аналіз викладених вище норм Порядку №1078 вказує, що цей нормативно-правовий акт передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, "поточної" та "індексації-різниці".

Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абз.2 п.1-1, абз.6 п.5 Порядку №1078).

Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абз. 2, 5 п.4 Порядку №1078).

Суд враховує, що з 01.12.2015 в абз.4 п.5 Порядку №1078 йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року до 01 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковою для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

З урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила п.п.5, 10-2 Порядку №1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

Водночас, аналіз абз.абз.3, 4 п.5 Порядку №1078 дозволяє дійти висновку, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу позивача, відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці.

У цьому контексті суд зауважує, що з огляду на абз.4 п.5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Для визначення розміру індексації-різниці відповідач повинен був застосувати абзаци 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 та встановити:

- розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);

- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абз.4 п.5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Як встановлено судом, відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 01.03.2018 до 31.12.2018 та не вирішував питання щодо наявності у позивача права не цей вид індексації за спірний період.

Водночас, суд звертає увагу на те, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця. Визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача, належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати його розрахунок до моменту проведення такого розрахунку відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Як встановив суд, відповідач не нараховував і не виплачував позивачу індексацію-різницю за період з 01.03.2018 по 31.12.2018 та не вирішував питання щодо наявності у позивача права не цей вид індексації за спірний період. Саме тому суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача у цій частині.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з метою ефективного захисту порушеного права, за захистом якого позивач звернувся до суду, належить зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату на користь позивача індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 31.12.2018 відповідно до абз.4 п.5 Порядку №1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Відповідно до заявлених вимог, позивач не погоджується з правильністю обчислення роботодавцем індексації його грошового забезпечення як військовослужбовця за період з 01.01.2008 по 31.12.2018 включно.

У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX, яким внесено ряд змін до законодавства про працю. Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо строків звернення громадян до суду у трудових спорах.

Так, частини 1 та 2 статті 233 КЗпП України викладено у наступній редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)."

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

На момент звільнення позивача зі служби (31.12.2020) частина 2 статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до п.1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211) та закінчився 30.06.2023 (постанова Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651).

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених ст.233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

З огляду на викладене, право на звернення позивача до суду із цим позовом відповідно до положень ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022) не обмежене будь-яким строком, а враховуючи, що станом на час звернення позивача до суду діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, то строк визначений ч.2 ст.233 КЗпП України у редакції, чинній з 19.07.2022, не підлягає застосуванню, так як такий продовжено на строк дії карантину, який діяв до 30.06.2023.

Висновки аналогічного характеру викладено в постанові Верховного Суду від 30.11.2023 у справі №160/759/23, які в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України враховуються судом при прийнятті цього рішення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи частково не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах. Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті.

Отже, вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до 4 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання бездіяльності протиправною, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність 4 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за періоди: січень квітень 2008 року, листопад грудень 2009 року, січень лютий 2010 року, квітень листопад 2010 року, лютий квітень 2011 року, вересень грудень 2011 року, 2012 2013 роки, січень березень 2014 року, травень листопад 2015 року, грудень 2015 року та січень лютий 2016 року.

Зобов`язати 4 територіальний вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди: січень квітень 2008 року, листопад грудень 2009 року, січень лютий 2010 року, квітень листопад 2010 року, лютий квітень 2011 року, вересень грудень 2011 року, 2012 2013 роки, січень березень 2014 року, травень листопад 2015 року, грудень 2015 року та січень лютий 2016 року.

Визнати протиправними дії 4 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця червень 2015 року.

Зобов`язати 4 територіальний вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січня 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність 4 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо вирішення питання про наявність у ОСОБА_1 права на отримання індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 13.12.2018 відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Зобов`язати 4 територіальний вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України вирішити питання щодо нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 13.12.2018 відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: 4 територіальний вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (вул.Соборна, буд.227-Д, м.Рівне, 33001; ідентифікаційний код юридичної особи 34781331).

Рішення складено 12 грудня 2023 року

Суддя О.М. Дудар