Справа № 420/18602/23
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Приватного підприємства Геліос-Ван до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

До суду з позовною заявою звернулось Приватне підприємство Геліос-Ван (далі позивач, ПП Геліос-Ван) до Одеської митниці (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000465/2 від 30.06.2023 р.;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці № UA500500/2023/000945 від 30.06.2023 р.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача.

На обґрунтування вказаних вимог позивач вказує, що відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту від 07.09. 2015 року № 09-15-148447 продавцем компанією «ARC INTERNATIONAL FRANCE (Франція) на умовах FCA м. АРК, Франція здійснена ПП Геліос-Ван поставка посуду столового із зміцненого скла в асортименті ( далі товар). Керуючись ч.1 ст. 49, ч. 2 ст. 53 МК України та з метою митного оформлення товару позивач подав до Одеської митниці електронну митну декларацію №23UA95U2 від 29.06.2023 р. (далі ЕМД) та документи, що підтверджують митну вартість товарів за ціною 43 034,46 євро і обраний перший (основний) метод її визначення - за ціною договору. Крім того, на вимогу Одеської митниці для підтвердження заявленої митної вартості позивач додатково надав відповідачу додаткові документи. Проте, відповідачем протиправно прийняті картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2023/000945 від 30.06.2023 р. та рішення про коригування митної вартості №UA500500/2023/000465/2 від 30.06.2023 р., оскільки на підтвердження митної вартості позивачем до митного органу були надані усі необхідні документи, передбачені ст. 53 МК України, які у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару, та підтверджують митну вартість товару, задекларовану ПП «ГЕЛІОС-ВАН» у митній декларації №23UA95U2 від 29.06.2023 р.

03.09.2023 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позову, вказуючи, що декларантом позивача для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці подано митну декларацію МД № 23UA95U2 від 29.06.2023 року. Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією МД № 23UA95U2 від 29.06.2023 року позивачем надані документи зазначені в графі 44 МД. На виконання вимог статті 54 МК України під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, встановлено, що в поданих позивачем документах містяться розбіжності та відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000465/2 від 30.06.2023 року. Крім того, декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів. Відповідно до п.2 ч.6 ст. 54 МК України вказані обставини стали підставою для прийняття Одеською митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів та картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цих рішеннях про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю. З огляду на вказане, під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідач діяв у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

12.09.2023 року позивачем надана відповідь на відзив на позов, в якій вказує, що відзив на позовну заяву фактично дублює оскаржувані рішення відповідача та не містить будь-яких заперечень щодо доводів позивача та наданих доказів.

20.09.2023 року відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив на позов, в яких стверджує, що Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA500500/2023/000465/2 від 30.06.2023 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2023/000945 від 30.06.2023 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 26.07.2023 року позовну заяву залишено без руху; надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, зобов`язавши надати до суду додані до позовної заяви письмові докази, викладені іноземною мовою, з офіційним перекладом, як того вимагає КАС України.

Ухвалою суду від 21.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою суду від 11.12.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Одеської митниці про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

07.09.2015 р. між продавцем ARC FRANCE (Франція) та покупцем - ТОВ ПП ГЕЛІОС-ВАН укладено контракт № 09-15-148447 та підписані до нього додаткові угоди, за умовами яких продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар, виготовлений продавцем на своїх заводах і філіалах. Ціна, тип, кількість товару, умови передплати, строки поставки визначаються сторонами для кожної партії та зазначаються у Проформі. Поставка товару здійснюється на умовах - FCA м. Арк Франція. Кінцевий пункт призначення м.Одеса або Іллічівськ ( а.с. 37-47).

29.06.2023 року декларантом до Одеської митниці подано електронну митну декларацію № 23UA95U2, відповідно до якої за умовами поставки FCA на митну територію України надійшов товар ПП «ГІЛОС ВАН», за товарною позицією, а саме - товар №1 - посуд столовий скляний: із зміцненого скла. Торгівельна марка «Luminars» відсутня. Виробник «ARC France», митна вартість товару, визначена за ціною контракту 43034,46 євро. (а.с.55-56)

На підтвердження митної вартості та методу її визначення за ціною договору позивачем до митного оформлення були подані наступні документи: Пакувальний лист № 81452940 від 21.06.2023 р. Рахунок-проформа № від 01.06.2023 р. Рахунок-фактура (iнвойс) № від 21.06.2023 р. Автотранспортна накладна №557213-01 від 21.06.2023 р. Сертифікат про походження товару № 552 від 22.06.2023 р. Платіжна інструкція в іноземній валюті № 50 від 20.06.2023 р. Рахунок на оплату №84 від 29.06.2023 р. Довідка про транспортні витрати №29.06.23-1 від 29.06.2023 р. Контракт №09-15-148447 від 07.09.2015 р. Додаткова угода № 4 від 01.10.2016 р. Додаткова угода № 4/1 від 01.11.2016 р. Додаткова угода № 5 від 17.11.2016 р. Додаткова угода № 7 від 01.05.2018 р. Додаткова угода № 9 від 18.08.2022 р. Договір про транспортно-експедиторське обслуговування у сфері міжнародних та внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом № 0801- 14 від 08.01.2014 р. Акт зважування Б/н від 29.06.2023 р. Експортна митна декларація № MRN23FRD240 від 21.06.2023 р. Митна декларація №23UA95U2 від 29.06.2023 р.

В свою чергу, на електронну адресу декларанта надійшло повідомлення, в якому митний орган повідомив, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів та відповідно до частини 3 статті 53 МКУ зобов`язав протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові і документи: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; каталоги, специфікації фірми виробника товару; копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову. (а.с.160)

На вимогу митного органу позивачем було направлено до Одеської митниці повідомлення № 119 від 30.06.2023 р., у якому позивач надав відповідачу пояснення; прейскурант (прайс-лист) виробника товарів № 2023/06-2 від 01.06.2023 р.; Виписку по рахунку Б/н від 20.06.2023 р.; Оборотно-сальдову відомість по рахунку № 632 за період 01.01.2023-26.06.2023 р.; Переклад українською мовою стор. 2 рахунку-фактури (iнвойсу) № від 21.06.2023 р.

За результатами розгляду вказаних документів, Одеською митницею було визнано не надання всіх перелічених в повідомленні митного органу документів для підтвердження заявленої митної вартості, внаслідок чого було обрано метод визначення митної вартості другорядний: резервний метод.

З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості товарів є більшим товар 1 становить 2.7215 дол. США/кг. (МД від 01.11..2022 № UA100100/2023/428957) ніж заявлено декларантом 1,6618 дол. США/кг.; по товару 3 становить 2.92 дол. США/кг. (МД від 25.05.2023 № UA209230/2023/034645), ніж заявлено декларантом 2.1585 дол. США/кг.

30.06.2022 р. у відповідності до ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2023/000465/2 та складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/000945. (а.с. 64, 65)

Товар, який надійшов на адресу позивача, було випущено у вільний обіг за митною декларацією (МД) № 23UA33U1 від 30.06.2023 за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI.

Сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів забезпечено фінансовою гарантією у розмірі 101148,76 грн. шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.

Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний кодекс України від 13.03.2012 № 4495-VI, у редакції на час виникнення спірних правовідносин ( надалі - МК України) визначає, зокрема

- митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. ( стаття 49 МК України);

- декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації. ( частина друга статті 52 МК України)

- у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. ( стаття 53 МК України)

- перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведено у частині другій статті 53 МК України.

- у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (згідно з переліком). ( частина третя статті 53 МК України);

- забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. ( частина п`ята - шоста статті 53 МК України);

- митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості ( пункти 1 та 2 частини п`ятої статті 54 МК України);

- митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.( частина шоста статті 54 МК України);

- рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. ( частина друга статті 55 МК України);

- у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу на строк 90 днів з дня випуску товарів. ( частина сьома статті 55 МК України);

- протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. ( частина восьма статті 55 МК України);

- визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. ( частини перша-четверта статті 57 МК України)

- у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. ( частини 5-6 статті 57 МК України).

- метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.(частина друга статті 58 МК України)

- митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. ( частини четверта - п`ята статті 58 МК України).

VI. Оцінка суду.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Спірність питання у даній справі полягає у правомірності коригування митної вартості товарів згідно оскаржуваного рішення № UA500500/2023/000465/2 від 30.06.2023 року, яке обґрунтовано поданням позивачем документів, які містять розбіжності, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

При цьому, вказаний висновок митного органу ґрунтується на обставинах, наведених у пункті 33 оскаржуваного рішення UA500500/2023/000465/2 від 30.06.2023 р.

Позивач в обґрунтування протиправності вказаних рішень відповідача стверджує, що надані позивачем для митного оформлення товару документи відповідають вимогам ч. 2 ст. 53 МК України, у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару, та підтверджують митну вартість товару, задекларовану ПП ГЕЛІОС-ВАН у митній декларації ЕМД..

Вирішуючи вказані спірні правовідносини, суд враховує, що наведені приписи МК України зобов`язують митний орган

- зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів,

- обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

- вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові.

Так, у пункті 33 оскаржуваного рішення Одеська митниця вказує, зокрема:

1) у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

За положеннями підпункту «в» пункту 1 частини 10 ст. 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати, понесені покупцем: в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

При цьому, суд звертає увагу, що вказана норма містить умови, при яких, вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, не додається до складових митної вартості, а саме якщо вони включалися до ціни.

Відповідно до умов контракту від 07.09.2015 року № 09-15-148447 поставка товару здійснюється на умовах поставки - FCA Франція.

Відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс" в редакції 2010 року, що регулюють питання, яка зі сторін договору купівлі - продажу повинна здійснити необхідні для перевезення і страхування дії, коли продавець передає товар покупцю, і які витрати несе кожна із сторін, умова FCA (…named place) англ. Free Carrier, або Франко перевізник (… назва місця) означає, що товар доставляється основному перевізнику замовника до зазначеного в договорі терміналу відправлення, експортні мита сплачує продавець.

Розділом А.9 умови поставки «FCA» Офіційних правил тлумачення торговельних термінів « Інкотермс» передбачено, що продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару.

Отже, за умовами FCA митна вартість товару (дійсна вартість) складається лише із вартості самого товару, тобто суми, яку заявляє продавець в інвойсі, інші витрати на навантаження а також митне оформлення в країні експорту бере на себе продавець, ці витрати не входять до митної вартості товару. Вартість таких потенційних витрат закладається продавцем заздалегідь при формуванні ціни на товар та не може бути відокремлена.

З огляду на вказане, контрактна ціна імпортованого позивачем товару вже включає в себе вартість упаковки та маркування.

Судом також встановлено, що для здійснення митного оформлення товару за контрактом № 09-15-148447 від 07.09.2015 року позивачем до Одеської митниці подано електронну митну декларацію № 23UA95U2 від 29.06.2023 р., у якій зазначено, зокрема:

- у графі 37 Процедура: 4081 ZZ00.

При цьому також слід зазначити, що у даному випадку за інформацією, вказаною позивачем у графі 37 вантажної митної декларації ZZ00, значить, що тара не зворотна та її вартість входить у ціну товару.

А відтак, за приписами ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України ці складові не підлягають додаванню декларантом з метою визначення митної вартості товару та вони не можуть вплинути на правильність визначення ним митної вартості.

Наведена позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду в аналогічних (подібних) правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах по справі №815/6794/17 від 22.01.2019 р., від 15 лютого 2022 року у справі № 815/6768/17, від 21 березня 2023 року у справі № 815/5817/17 тощо.

Отже, наведені відповідачем твердження, як підстави для прийняття оскаржуваного рішення, є необґрунтованими та безпідставними.

2) До митного оформлення надано довідку про транспортні витрати, в якій відсутнє посилання на договір перевезення, та надано рахунок на оплату, в якому не зазначені витрати на завантажування та розвантажування вантажу.

Дійсно, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Як вбачається з умов зовнішньоекономічного контракту № 09-15-148447 від 07.09.2015 р., згідно з п. 2.1 поставка товару здійснюється на умовах FCA м. Арк, Франція відповідно до Інктермс 2010.

За умовами поставки FCA Інкотермс 2010 в зобов`язання продавця не входить укладення договорів на перевезення або страхування, але він може оформити під свою відповідальність необхідні угоди, якщо інші умови не були узгоджені раніше. Товар може бути не застрахований, але покупець оплачує перевозиться товар від зазначеного місця.

Позивачем на підтвердження такої складової митної вартості, як витрати на транспортування були надані: автотранспортна накладна № 557213-01 від 21.06.2023 р.; договір про транспортно-експедиторське обслуговування у сфері міжнародних та внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом № 0801-14 від 08.01.2014; рахунок на оплату № 84 від 29.06.2023 р.; довідка про транспортні витрати № 29.06.23-1 від 29.06.2023 р.

Так, згідно з договором від 08.01.2014 про транспортно-експедиторське обслуговування у сфері міжнародних та внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом № 0801-14, укладеного між позивачем, як замовником, та ТОВ ПРАЙМ ФОРВАРДІНГ, як експедитором, замовник доручає і надає для перевезення вантаж, а експедитор зобов`язується здійснити організацію перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному або внутрішньому сполученні згідно умов заявок замовника, а замовник зобов`язується сплатити погоджену сторонами провізну плату.

Відповідно до змісту довідки про транспортні витрати від 29.06.2023 р. № 29.06.23-1 вартість перевезення вантажу (посуд скляний) автомобілем НОМЕР_1 / НОМЕР_2 для позивача за договором № 0801-14 від 08.01.2014 р. від м. Арк, Франція до митного кордону України м/п Ягодин на умови поставки FCA м. Арк (Франція) становить 51000 грн.

Отже, вказане спростовує твердження відповідача про відсутність посилання на договір перевезення.

Крім того, відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано жодних законодавчих вимог, якими передбачено обов`язкове зазначення у рахунку на оплату певних даних, зокрема щодо витрат на завантажування та розвантажування вантажу.

Разом з тим, відповідно до сталої практики Верховного Суду (постанови від 29.04.2020 року у справі № 915/641/19, від 02.06.2022 року у справі № 922/1636/21, від 31.08.2022 року у справі № 902/262/21, від 27.03.2023 року у справі № 920/1343/21, від 06.06.2023 року у справі № 908/153/21 тощо) за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.

Отже, наведена підстава прийняття оскарженого рішення є необґрунтованою, та безпідставною.

Щодо позиції митного органу в частині неподання декларантом запитуваних митним органом додаткових документів, то за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, суд зазначає, що вказане не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2023 року справа №815/5817/17.

Підсумовуючи викладене, суд відхиляє вищевказані доводи відповідача про наявність сумніву у заявленій позивачем митній вартості імпортованого товару з підстав, наведених у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, оскільки надані позивачем до митного органу вище перелічені документи, підтверджують ціну імпортованого товару та жодних розбіжностей не містять.

Щодо правомірності застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту графи 33 цього рішення, то " … Відповідно до п.1 статті 64 МКУ у разі якщо митну вартість товарів не можна визначити шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів буде визначена, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) резервним методом. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості товарів є більшим товар 1 становить 2.7215 дол. США/кг. (МД від 01.11..2022 № UA100100/2023/428957) ніж заявлено декларантом 1,6618 дол. США/кг.; по товару 3 становить 2.92 дол. США/кг. (МД від 25.05.2023 № UA209230/2023/034645), ніж заявлено декларантом 2.1585 дол. США/кг

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 №598).

Як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, то крім номеру та дати митної декларації, яка була взята за основу для коригування митної вартості товарів, митний орган додатково нічого не вказав, що на думку суду не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

При цьому, суд зауважує, що згідно правової позиції Верховного Суду в аналогічних спірних правовідносинах у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. ( постанови від 19 червня 2018 в справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18), від 31 січня 2018 в справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02 березня 2018 по справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA500500/2023/000465/2 від 30.06.2023 р., оскільки контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/000945, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 9, 10 статті 264 Митного кодексу України митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Частиною дванадцятою статті 264 Митного кодексу України передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи митного органу про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 Митного кодексу України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів до митного органу вищого рівня або до суду, якщо вважає, що такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси, створено перешкоди для їх реалізації або на неї незаконно покладено будь-які обов`язки.

Судом встановлено, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500500/2023/000945 вмотивована прийняттям митним органом рішення про коригування митної вартості № UA500500/2023/000465/2 від 30.06.2023, неправомірність якого знайшла підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд вважає, що картка відмови також є протиправною та підлягає скасуванню.

VII. Висновок суду.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.

VIII. Розподіл судових витрат.

Згідно положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо розподілу судових витрат в частині судового збору.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа лише у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені ЗУ "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI (далі - № 3674-VI).

Згідно зі ст. 2 Закону № 3674-VI платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частиною 1 ст.4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, встановлюється ставка судового збору 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI у разі за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 1 січня 2023 року у розмірі 2 684 гривні.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як встановлено судом, позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 147,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 303 від 19.07.2023 р. (а.с.20зв). При цьому, даний судовий збір сплачено позивачем за заявлену вимогу майнового характеру, а саме, оскарження рішення про коригування митної вартості за ціною позову 101 148,76 грн.

Проте позивачем не сплачений судовий збір за заявлену вимогу в частині визнання противоправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/000945.

Оскільки позивачем подано позовну заяву через систему «Електронний суд», тобто в електронній формі, то сума недоплаченого позивачем судового збору складає 2 147, 20 грн.

З огляду на викладене та враховуючи, що судом задоволено вимоги позивача в повному обсязі, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2147,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці, сума недоплаченого судового збору у розмірі 2 147, 20 грн. підлягає стягненню з Одеської митниці на користь Державного бюджету.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

12.09.2023 року представником позивача подано заяву про стягнення судових витрат з відповідача, в якому останній просить тягнути з Одеської митниці на користь ПП ГЕЛІОС-ВАН витрати, пов`язані із залученням перекладача, у розмірі 12 600 грн. 00 коп..

На підтвердження витрат, здійсненних на підготовку офіційного перекладу (з нотаріальним завіренням) на українську мову документів, доданих до позову та складених іноземною мовою, представником позивача надано копії: рахунку № 019 від 31 липня 2023 р. на суму 12 600,00 грн., акту від 31.07.2023 року приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до рахунку № 019 від 31 липня 2023 р., складеного про те, що були виконані наступні роботи (надані послуги) у повному обсязі згідно встановлених термінів: переклад документів з французької та англійської мов на українську мову з нотаріальним посвідченням, а саме: експортна декларація № 23РШ2240; прайс-лист № 2023/06-2; пакувальний лист № 81452940; сертифікат про походження продукції № 552; рахунок-проформа № , інвойс № , вартість перекладу складає 12 600, 00 грн.; платіжної інструкції від 03.08.2023 р. № 330 за послуги перекладу документів зг.рах. № 019 від 31.07.2023 р.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа лише у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Згідно із частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

З огляду на викладене та враховуючи, що судом задоволено вимоги позивача в повному обсязі, тому витрати, понесені для підготовки справи до розгляду у розмірі 12 600,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці.

Щодо розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12000,00 грн. суд зазначає наступне.

За положеннями статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. ( пукт 1 частини 3 цієї статті).

Частиною першою статті 138 КАС України передбачено встановлення судом розміру витрат, пов`язаних, зокрема, з підготовкою справи до розгляду, на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому за змістом частин п`ятої - сьомої статі 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

З матеріалів справи вбачається, що надання правової допомоги позивачу здійснювалось призначеним адвокатом Шморгуном Віталієм Олеговичем, що діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії СМ № 000762, ордеру про надання правової допомоги серія ВМ № 1039314, на підставі договору про надання правової допомоги № 24 від 21.10.2021 р., виданого АО Едвайзерс (а.с.20, 77)

На підтвердження надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу, представник позивача надав суду:

1) договір про надання правової допомоги № 24 від 21.10.2021 року, підписаного між ПП Геліос-Ван (Замовником) та Адвокатським об`єднанням Едвайзерс (Виконавцем), згідно зі змістом якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу на умовах, передбачених даним Договором; обсяг необхідної правової допомоги та її вартість узгоджується сторонами у додаткових угодах до даного договору, та додаткову угоду № 26 від 17.07.2023 р до цього договору, згідно зі змістом якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу по представництву інтересів Замовника у судах першої та апеляційної інстанції у справі про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів Одеської митниці від 30.06.2023 року № UА500500/2023/000465/2 та картки відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА500500/2023/000945 від 30.06.2023 року; сторони домовилися, що вартість послуг виконавця за даною Додатковою угодою складає за представництво інтересів Замовника у суді першої інстанції -12 000 грн. (дванадцять тисяч) грн. (а.с.68-70)

2) рахунку на оплату № 92 від 17 липня 2023 р. за послугою оскарження рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів Одеської митниці від 30.06.2023 року № UА500500/2023/000465/2, картки відмови № UА500500/2023/000945 від 30.06.2023 року, за додаткової угодою № 26 від 17.07.23р. до договору № 24 від 21.10.2021 р. на суму 12 000,00 грн.; платіжне доручення № 301 від 18 липня 2023 р. на суму 12 000,00 грн.; заключна виписка АТ КБ Приватбанк за період з 18.07.2023 року по 18.07.2023;

3) Акт прийому - передачі наданих послуг до Додаткової угоди №26 до Договору № 24 про надання правової допомоги від 21.10.2021 Адвокатське об`єднання ЕДВАЙЗЕРС в межах виконання обов`язків з представництва інтересів Замовника у справі № 420/18602/23, надало наступні види правової допомоги: проведення консультації з замовником, погодження правової позиції; підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду позовної заяви; підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду заяви про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду від 26.07.2023; ознайомлення з відзивом Одеської митниці на позовну заяву. Підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду відповіді на відзив та клопотання про долучення доказів. (а.с.210).

Суд зазначає, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 7 статті 134 КАС України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Так, 20.09.2023 р. представником відповідача надано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яке обґрунтовано тим, що відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2023 року 2 684 гривень. Також статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено в 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 6 700 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 40,46 гривень. Таким чином, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 12600, 00 грн. становить 4,69 прожиткових мінімуми на працездатних осіб з 1 січня 2023 року, або 1,88 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 311 годин роботи. Отже, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 12600,00 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленому розміру послуг правничої допомоги, суд вказує про таке.

Згідно правовому висновку Верховного Суду, висловленому у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Водночас суд зазначає, що види наданих послуг, зазначені в акті наданих послуг адвокатом є неспівмірними з розглядом цієї справи.

Зокрема, суд вважає, що витрати, пов`язані з підготовкою та написанням позовної заяви, відповіді на відзив, в тому числі аналіз актуальної судової практики, складання та подання письмових пояснень є такими, що не є об`єктивними у кількості витраченого часу з урахуванням того, що спірні питання у справі, були предметом неодноразового розгляду Верховного Суду з приводу застосування норм матеріального права, що підтверджується доданим до позову судовим рішенням ВС у даній категорії справ, а відтак дана адміністративна справа не є складною та не є потребує великого обсягу юридичного опрацювання. Доказом тому є те, що процесуальні документи у справі є однотипними, а тому також не потребують значної затрати часу.

Також суд не може вважати обґрунтованими витрати, пов`язані зі складанням заяви про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду від 26.07.2023, оскільки його підготовка не вимагає надмірного обсягу юридичної і технічної роботи.

З огляду на вказане та наявність заперечення Одеської митниці стосовно заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд надавши оцінку співмірності суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача в розмірі 5 000,00 грн. за представництво у суді першої інстанції.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, -

вирішив:

Позовну заяву Приватного підприємства Геліос-Ван (вул. Шевченка, буд. 7А, офіс 4, м. Чорноморськ, Одеська обл., 68001, ) до Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21-А, м. Одеса, Одеська обл., 65078, ) про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості № UA500500/2023/000465/2 від 30.06.2023

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2023/000945 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21-А, м. Одеса, Одеська обл., 65078, ) на користь Приватного підприємства Геліос-Ван (вул. Шевченка, буд. 7А, офіс 4, м. Чорноморськ, Одеська обл., 68001, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 147,20 грн. (дві тисячі сто сорок сім грн. двадцять коп.) гривні, витрати, понесені для підготовки справи до розгляду у розмірі 12 600,00 (дванадцять тисяч шістсот грн. нуль коп.) гривні та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч грн. 00 коп.) гривні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21-А, м. Одеса, Одеська обл., 65078, ) на користь Державного бюджету України суму недоплаченого судового збору в розмірі 2147,20 грн. (дві тисячі сто сорок сім грн. двадцять коп.) гривні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна