Справа № 200/17964/21
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2023-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2023 року Справа№200/17964/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку загального позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

09 грудня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Донецького апеляційного суду (далі відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі відповідач 2, ДСА України), надісланий на адресу суду 08 грудня 2021 року, в якому позивач просив:

- визнати протиправними дії Донецького апеляційного суду та ДСА України щодо нарахування та виплати судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

- зобов`язати Донецький апеляційний суд та ДСА України провести нарахування суддівської винагороди судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року на підставі ч. ч. 2, 3 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування будь-яких обмежень, передбачених ч. 3 ст. 29 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року включно з урахуванням раніше виплачених сум, що складає 387 162,62 грн;

- стягнути з Донецького апеляційного суду, ДСА України на користь ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду в розмірі 387 162,62 грн.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду справа № 200/17964/21 передана на розгляд судді Толстолуцької М.М.

10 грудня 2021 року суддя Донецького окружного адміністративного суду Толстолуцька М.М. постановила ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі № 200/17964/21; вирішила розглядати справу в порядку загального позовного провадження; розпочала підготовче провадження; призначила підготовче засідання; встановила строк для подання заяв по суті справи та витребувала у відповідача 1 докази.

09 лютого 2022 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження в межах строків, визначених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС) для розгляду справи.

02 червня 2022 року у зв`язку з відрахуванням судді Толстолуцької М.М. зі штату Донецького окружного адміністративного суду проведений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого справа № 200/17964/21 передана на розгляд судді Кравченко Т.О.

06 червня 2022 року суддею постановлена ухвала про прийняття до провадження адміністративної справи; вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувані у відповідачів додаткові докази.

Про прийняття справи до провадження сторони повідомлені в порядку, визначеному КАС.

12 липня 2022 року суд постановив ухвалу про витребування у відповідача 1 додаткових доказів.

З 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану», в Україні введений воєнний стан.

Широкомасштабна військова агресія російської федерації проти України, яка слугувала підставою для введення воєнного стану, триває.

Указом Президента України від 06 листопада 2023 року № 734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 08 листопада 2023 року № 3429-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Через існування загрози життю та здоров`ю учасників справи та працівників суду проводити судові засіданні в приміщенні суду за адресою: Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Добровольського, буд. 1, було неможливо.

Суд відновив проведення судових засідань в приміщенні суду за адресою: Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Добровольського, буд. 1.

30 жовтня 2023 року суд постановив ухвалу, якою призначив підготовче засідання на 17 листопада 2023 року, повторно витребував у відповідача 1 додаткові докази.

17 листопада 2023 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 08 грудня 2023 року.

Про дату, час і місце проведення судового засідання сторони повідомлені в порядку, визначеному КАС.

Сторони явку своїх представників в судове засідання не забезпечили.

Зважаючи на те, що участь в судовому засіданні є правом учасника справи, передбаченим пп. 2 ч. 3 ст. 44 КАС, та з огляду на відсутність підстав для відкладення судового засідання, визначених ст. 205 цього Кодексу, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС повне фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно отримав суддівську винагороду у розмірі меншому, ніж це передбачено ст. 135 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402).

Позивач вказував на те, що за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року відповідно до ст. 135 Закону № 1402 йому мала бути нарахована суддівська винагорода у загальному розмірі 1 069 253,45 грн, розрахована за фактично відпрацьовані робочі дні. Однак з урахуванням обмежень, встановлених Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України, за період з 18 квітня 2020 року по серпень 2020 року йому нараховано тільки 682 090,83 грн, отже, недоплата становить 387 162,62 грн.

Позивач доводив, що, нараховуючи та виплачуючи йому суддівську винагороду із застосуванням ст. 29 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон № 294) в редакції Закону України від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон № 553), Донецький апеляційний суд та ДСА України як суб`єкти владних повноважень діяли всупереч приписам ст. 130 Конституції України, ст. 135 Закону № 1402, що призвело до порушення його прав та гарантій незалежності судді.

Просив задовольнити позов.

Відповідач 1 Донецький апеляційний суд позов не визнав, надав відзив на позовну заяву; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.

Відповідач 1 зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (далі - Постанова КМУ № 211), з 12 березня 2020 року на всій території України був встановлений карантин.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, який набрав чинності 18 квітня 2020 року, в квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Обмеження, встановлене у ч. 1 цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Враховуючи викладене, наказом в. о. голови Донецького апеляційного суду від 27 квітня 2020 року № 207/к «Про обмеження, що застосовуються при нарахуванні заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду», відділ планово-фінансової діяльності, обліку та звітності Донецького апеляційного суду зобов`язано здійснювати з 18 квітня 2020 року та на період завершення місяця, у якому відміняється карантин установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на 1 січня 2020 року. При цьому в зазначеному максимальному розмірі зобов`язано не враховувати суми допомоги з тимчасової непрацездатності, допомоги для оздоровлення та оплату щорічної відпустки.

За цих обставин з 18 квітня 2020 року суддівська винагорода позивача була обмежена максимальним розміром 47 230 гривень на місяць.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року номер 10-р/2020 у справі номер 1-14/2020(230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення ч. ч. 1, 3 ст. 29 Закону № 294, абз. 9 п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 553.

Положення щодо компенсації суддям коштів, втрачених у зв`язку з впровадженими обмеженнями, Конституційний Суд України зазначив у мотивувальній зазначеного рішення (абз. 2 п. 4.3 Рішення № 10-р/2020).

Наказом голови Донецького апеляційного суду від 31 серпня 2020 року № 590/к «Про скасування обмежень нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду» з 28 серпня 2020 року скасовано обмеження нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду, що були встановлені наказом від 27 квітня 2020 року № 207/к, та зобов`язано здійснювати виплати у повному обсязі, відповідно до ст. 135 Закону № 1402.

Сума обмежень суддівської винагороди позивача за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно становить 387 162,62 грн.

Доводячи правомірність своїх дій під час нарахування позивачу суддівської винагороди, відповідач 1 покликався на ст. ст. 19, 130 Конституції України, ст. ст. 135, 148, 149 Закону № 1402 і зазначав, що суди в Україні є бюджетними установами, які фінансуються з Державного бюджету в порядку, визначеному Бюджетним кодексом України (далі БК України); Донецький апеляційний суд є розпорядником коштів нижчого рівня, тобто бюджетною установою, яка уповноважена на утримання асигнувань, прийняття зобов`язань та здійснення виплат з бюджету на виконання своїх функцій.

Відповідач 1 наводив норми ч. 2 ст. 4, ч. ч. 1, 2 ст. 23, ч. 1 ст. 48 БК України і зазначав, що законодавством передбачений порядок, підстави фінансування судів та оплати праці суддів; Донецький апеляційний суд як розпорядник коштів нижчого рівня, може проводити нарахування і виплати лише в рамках законодавства України за наявності усіх законних передбачених документів та в межах бюджетних асигнувань на поточний фінансовий рік.

Повноваження апеляційного суду визначені процесуальним законодавством, а також ст. 27 Закону № 1402, повноваження голови апеляційного суду ст. 29 цього Закону.

Таким чином, голова Донецького апеляційного суду, як особа що займає адміністративну посаду, у свій діяльності повинен керуватися виключно чинним законодавством України, діяти на підставі, в порядку та у спосіб, передбачений законом.

Голова Донецького апеляційного суду в межах своїх повноважень не має можливості надавати оцінку законності, конституційності того чи іншого нормативно-правового акту, не може на власний розсуд сприймати зміни в законодавстві та вирішувати питання щодо їх застосування, а повинен належним чином їх виконувати.

Відповідач 1 зауважив, що відповідно до ч. 1 ст. 51 БК України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату, затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно зі ст. 119 БК України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають: бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України; напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми або в порядку використання бюджетних коштів (включаючи порядок та умови надання субвенцій); бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Враховуючи викладене, відповідач 1 до 28 серпня 2020 року (день ухвалення рішення Конституційним Судом України) правомірно керувався положеннями ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553.

Щодо способу захисту порушених прав позивача відповідач 1 зауважив таке.

Під ефективним засобом (способом) захисту слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Між тим, загальновідомим є факт критичного недофінансування судової гілки влади в Україні. У випадку задоволення позову та стягнення коштів саме з Донецького апеляційного суду, виконання такого судового рішення відповідачем 1, як розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, за рахунок бюджетної програми 0501020 неможливо, оскільки призначені бюджетні асигнування за КЕКВ 2113 «Суддівська винагорода» забезпечують виключно фонд суддівської винагороди до кінця відповідного року.

Разом з тим, законом України про Державний бюджет України ДСА України як головному розпоряднику коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, затверджені бюджетні призначення за бюджетною програмою КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Відповідач 1 покликався на ч. 2 ст. 95 Конституції України, ч. 2 ст. 6 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404), п. 8 ч. 1 ст. 7, ст. 22, ст. 23, пп. 1 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень БК України, п. п. 24, 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, (далі Порядок № 845), і зазначив, що з 2004 року запроваджена і діє бюджетна програма КПКВ 0501150, метою якої є погашення заборгованості за виконавчими провадженнями на користь суддів, її завданням є виплата заборгованості за рішеннями судів, винесеними на користь суддів.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон № 4901) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно зі ст. 145 Закону № 1402 фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює ДСА України.

З огляду на викладене відповідач 1 стверджував, що виконання рішень судів, ухвалених на користь суддів, здійснюється у порядку черговості за чинним законодавством України органами Казначейства за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період.

Враховуючи викладене, відповідач 1 просив відмовити в позові; а у разі задоволення позовних вимог про стягнення суддівської винагороди провести стягнення на користь позивача недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання визначеної суми коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є ДСА України, в порядку, передбаченому Законом № 4901 і Порядком № 845.

Відповідач 2 ДСА України позов не визнала, надала відзив на позовну заяву.

ДСА України вказувала на те, що є державним органом в системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах наданих їй повноважень, в тому числі здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів.

Зазначила, що в період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно були чинними положення ч. ч. 1, 3 ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, на підставі яких здійснювалось нарахування та виплата суддівської винагороди в обмеженому розмірі.

ДСА України вказувала на те, що оскільки позивач є суддею Донецького апеляційного суду та перебуває із зазначеним судом у трудових відносинах, саме цей суд як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, нараховує та виплачує йому суддівську винагороду.

Донецький апеляційний суд як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування положень, встановлених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, на власний розсуд вирішуючи, який нормативно-правовий акт потрібно виконувати.

Дія ч. ч. 1, 3 ст. 29 Закону № 294 втратила чинність 28 серпня 2020 року.

Таким чином, в період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року положення ч. ч. 1, 3 ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553 були чинними і на підставі цих норм здійснювалося нарахування та виплата позивачу суддівської винагороди.

Рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 на спірні правовідносини, що виникли в період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року, не впливає, оскільки ці правовідносини виникли до його прийняття, а саме рішення не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що вникли до його прийняття.

Враховуючи рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020, починаючи з 28 серпня 2020 року виплата позивачу суддівської винагороди здійснюється в повному обсязі відповідно до ст. 135 Закону № 1402.

Крім того, ДСА України зазначила, що в 2020 році відповідно до Інструкції щодо застосування кодів економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12 березня 2012 року № 333, виплата суддівської винагороди як і заробітної плати працівникам апарату суду здійснювалась за кодом економічної класифікації видатків (далі КЕКВ) 2111 «Заробітна плата».

Кошторисні призначення Донецького апеляційного суду за зазначеним кодом станом на 31 грудня 2020 року становили 126 207,9 тис. грн.

В 2020 році ДСА України не вносила зміни до кошторису Донецького апеляційного суду щодо зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата».

Бюджетні асигнування, передбачені кошторисом на 2020 рік Донецькому апеляційному суду за КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя», за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» в сумі 126 207,90 тис. грн відкриті в повному обсязі.

Таким чином, ДСА України своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю не порушувала прав та інтересів позивача.

Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Наказом Донецького апеляційного суду від 02 жовтня 2018 року № 17к «Про зарахування до штату суду ОСОБА_1 », відповідно до вимог ст. ст. 29, 135 Закону № 1402, Указу Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Указу Президента України від 28 вересня 2018 року № 297/2018 «Про переведення суддів», ОСОБА_1 , раніше обраний на посаду судді безстроково, був зарахований до штату Донецького апеляційного суду.

Цим же наказом вирішено вважати позивача таким, що приступив до виконання своїх обов`язків з 02 жовтня 2018 року з посадовим окладом відповідно до штатного розпису; позивачу встановлена щомісячна доплата за вислугу років в розмірі 70% посадового окладу як такому, стаж роботи якого становить 32 роки 11 місяців 02 дні.

Відповідач 1 Донецький апеляційний суд (ідентифікаційний код 42262513) зареєстрований як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі ЄДР) внесений відповідний запис.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що в період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно Донецький апеляційний суд здійснював нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553.

Суд встановив, що 27 квітня 2020 року відповідно до Закону № 294 в редакції Закону № 553 в. о. голови Донецький апеляційний суд видав наказ № 207/к «Про обмеження, що застосовуються при нарахуванні заробітної плати суддям Донецького апеляційного адміністративного суду».

Цим наказом відділу планово-фінансової діяльності, обліку та звітності Донецького апеляційного суду доручено здійснювати з 18 квітня 2020 року та на період завершення місяця, у якому відміняється карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на 01 січня 2020 року; при цьому в зазначеному максимальному розмірі не враховувати суми допомоги з тимчасової непрацездатності, допомоги на оздоровлення та оплату щорічної відпустки.

31 серпня 2020 року відповідно до рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020, яким положення ч. ч. 1, 3 ст. 29 Закону № 294 та положення абз. 9 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 553 визнано такими, що не відповідають Конституції України, голова Донецького апеляційного суду видав наказ № 590/к «Про скасування обмежень нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду».

Цим наказом відділу планово-фінансової діяльності, обліку та звітності Донецького апеляційного суду доручено скасувати з 28 серпня 2020 року обмеження нарахування заробітної плати суддям Донецького апеляційного суду, що були встановлені наказом голови суду від 27 квітня 2020 року № 207/к, та здійснювати виплати у повному обсязі, відповідно до ст. 135 Закону № 1402.

При цьому згідно з довідкою Донецького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року зміни до штатного розпису Донецького апеляційного суду в період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року не вносились.

Згідно з довідкою Донецького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року № 150в суддя Донецького апеляційного суду Бєдєлєв С.І. в період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року перебував:

у щорічній додатковій відпустці за 2020 рік тривалістю 10 календарних днів з 18 квітня 2020 року до 28 квітня 2020 року включно (наказ від 23 березня 2020 року № 139/в);

у щорічній основній відпустці за період роботи з 02 жовтня 2019 року по 02 жовтня 2020 року тривалістю 30 робочих днів з 13 липня 2020 року до 21 серпня 2020 року (наказ від 16 червня 2020 року № 356/в).

Як свідчать довідки Донецького апеляційного суду від 02 грудня 2021 року № 3.11-16/194/21, від 17 грудня 2021 року № 3.11-16/198/21, від 23 червня 2022 року № 3.11-16/19/2022 нарахування суддівської винагороди ОСОБА_1 в період з квітня 2020 року по серпень 2020 року відбувалося наступним чином:

квітень 2020 року загальна сума суддівської винагороди без урахування обмеження 167 495,41 грн; сума обмеження -14 219,71 грн; нарахована суддівська винагорода з урахуванням обмежень, встановлених Законом № 553, 153 275,70 грн;

травень 2020 року загальна сума суддівської винагороди без урахування обмеження 196 537,00 грн; сума обмеження -149 307,00 грн; нарахована суддівська винагорода з урахуванням обмежень, встановлених Законом № 553, 47 230,00 грн;

червень 2020 року загальна сума суддівської винагороди без урахування обмеження 196 537,00 грн; сума обмеження -149 307,00 грн; нарахована суддівська винагорода з урахуванням обмежень, встановлених Законом № 553, 47 230,00 грн;

липень 2020 року загальна сума суддівської винагороди без урахування обмеження 459 549,79 грн; сума обмеження -51 932,86 грн; нарахована суддівська винагорода з урахуванням обмежень, встановлених Законом № 553, 407 616,93 грн;

серпень 2020 року загальна сума суддівської винагороди без урахування обмеження 49 134,25 грн; сума обмеження -22 396,05 грн; нарахована суддівська винагорода з урахуванням обмежень, встановлених Законом № 553, 26 738,20 грн.

Всього, за розрахунком Донецького апеляційного суду, сума обмеження за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року становила 387 162,62 грн.

Згідно з довідкою Донецького апеляційного суду від 03 листопада 2023 року № 3.11-16/11/2023:

в квітні 2020 року позивач відпрацював 8 днів; сума суддівської винагороди, що підлягала нарахуванню відповідно до ст. 135 Закону № 1402 без обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, 167 495,41 грн; сума податку, яку належало утримати з суддівської винагороди, що підлягала нарахуванню відповідно до ст. 135 Закону № 1402 без урахування обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, 32 661,60 грн; сума суддівської винагороди відповідно до ст. 135 Закону № 1402 (без урахування обмежень), що належала до виплати, 134 833,81 грн; фактично нарахована суддівська винагорода з урахуванням обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 533, 153 275,70 грн; сума податків, яка була утримана з суддівської винагороди, 29 888,77 грн; сума суддівської винагороди (з обмеженнями), яка фактично виплачена, 123 386,93 грн; різниця між сумою суддівської винагороди відповідно до ст. 135 Закону № 1402, яка належала до виплати, та сумою суддівської винагороди (з обмеженням), яка фактично виплачена, 11 446,88 грн; сума обмежень -14 219,71 грн;

в травні 2020 року позивач відпрацював 19 днів; сума суддівської винагороди, що підлягала нарахуванню відповідно до ст. 135 Закону № 1402 без обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, 196 537,00 грн; сума податку, яку належало утримати з суддівської винагороди, що підлягала нарахуванню відповідно до ст. 135 Закону № 1402 без урахування обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, 38 324,71 грн; сума суддівської винагороди відповідно до ст. 135 Закону № 1402 (без урахування обмежень), що належала до виплати, 158 212,29 грн; фактично нарахована суддівська винагорода з урахуванням обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 533, 47 230,00 грн; сума податків, яка була утримана з суддівської винагороди, 9 209,85 грн; сума суддівської винагороди (з обмеженнями), яка фактично виплачена, 38 020,15 грн; різниця між сумою суддівської винагороди відповідно до ст. 135 Закону № 1402, яка належала до виплати, та сумою суддівської винагороди (з обмеженням), яка фактично виплачена, 120 192,14 грн; сума обмежень -149 307,00 грн;

в червні 2020 року позивач відпрацював 20 днів; сума суддівської винагороди, що підлягала нарахуванню відповідно до ст. 135 Закону № 1402 без обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, 196 537,00 грн; сума податку, яку належало утримати з суддівської винагороди, що підлягала нарахуванню відповідно до ст. 135 Закону № 1402 без урахування обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, 38 324,71 грн; сума суддівської винагороди відповідно до ст. 135 Закону № 1402 (без урахування обмежень), що належала до виплати, 158 212,29 грн; фактично нарахована суддівська винагорода з урахуванням обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 533, 47 230,00 грн; сума податків, яка була утримана з суддівської винагороди, 9 209,85 грн; сума суддівської винагороди (з обмеженнями), яка фактично виплачена, 38 020,15 грн; різниця між сумою суддівської винагороди відповідно до ст. 135 Закону № 1402, яка належала до виплати, та сумою суддівської винагороди (з обмеженням), яка фактично виплачена, 120 192,14 грн; сума обмежень -149 307,00 грн;

в липні 2020 року позивач відпрацював 8 днів; сума суддівської винагороди, що підлягала нарахуванню відповідно до ст. 135 Закону № 1402 без обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, 459 549,79 грн; сума податку, яку належало утримати з суддівської винагороди, що підлягала нарахуванню відповідно до ст. 135 Закону № 1402 без урахування обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, 89 612,21 грн; сума суддівської винагороди відповідно до ст. 135 Закону № 1402 (без урахування обмежень), що належала до виплати, 369 937,58 грн; фактично нарахована суддівська винагорода з урахуванням обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 533, 407 616,93 грн; сума податків, яка була утримана з суддівської винагороди, 79 485,30 грн; сума суддівської винагороди (з обмеженнями), яка фактично виплачена, 328 131,68 грн; різниця між сумою суддівської винагороди відповідно до ст. 135 Закону № 1402, яка належала до виплати, та сумою суддівської винагороди (з обмеженням), яка фактично виплачена, 41 805,95 грн; сума обмежень -51 932,86 грн;

в серпні 2020 року позивач відпрацював 5 днів; сума суддівської винагороди, що підлягала нарахуванню відповідно до ст. 135 Закону № 1402 без обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, 49 134,25 грн; сума податку, яку належало утримати з суддівської винагороди, що підлягала нарахуванню відповідно до ст. 135 Закону № 1402 без урахування обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, 9 581,18 грн; сума суддівської винагороди відповідно до ст. 135 Закону № 1402 (без урахування обмежень), що належала до виплати, 39 553,07 грн; фактично нарахована суддівська винагорода з урахуванням обмежень, передбачених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 533, 26 738,20 грн; сума податків, яка була утримана з суддівської винагороди, 5 213,95 грн; сума суддівської винагороди (з обмеженнями), яка фактично виплачена, 21 524,25 грн; різниця між сумою суддівської винагороди відповідно до ст. 135 Закону № 1402, яка належала до виплати, та сумою суддівської винагороди (з обмеженням), яка фактично виплачена, 18 028,82 грн; сума обмежень -22 396,05 грн.

Всього за період квітень-серпень 2020 року ОСОБА_1 нарахована суддівська винагорода з урахуванням обмеження 682 090,83 грн, фактично виплачено з урахуванням обмеження 549 083,11 грн.

Суддівська винагорода позивача за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року без урахування обмеження мала становити 1 069 253,45 грн, різниця у нарахуванні становить -387 162,62 грн, в тому числі сума податків та інших обов`язкових платежів, що підлягали утриманню.

Таким чином, невиплачена судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 сума суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно (без податків та інших обов`язкових платежів) становить 311 665,93 грн, в тому числі:

за квітень 2020 року: 134 833,81 грн (належало до сплати без урахування обмеження) 123 386,93 грн (фактично сплачено з урахуванням обмеження) = 11 446,88 грн;

за травень 2020 року: 158 212,29 грн (належало до сплати без урахування обмеження) 38 020,15 грн (фактично сплачено з урахуванням обмеження) = 120 192,14 грн;

за червень 2020 року 158 212,29 грн (належало до сплати без урахування обмеження) 38 020,15 грн (фактично сплачено з урахуванням обмеження) = 120 192,14 грн;

за липень 2020 року: 369 937,58 грн (належало до сплати без урахування обмеження) 328 131,68 грн (фактично сплачено з урахуванням обмеження) = 41 805,95 грн;

за серпень 2020 року: 39 553,07 грн (належало до сплати без урахування обмеження) 21 524,25 грн (фактично сплачено з урахуванням обмеження) = 18 028,82 грн.

Відповідач 2 Державна судова адміністрація України (ідентифікаційний код: 26255795) зареєстрована як юридична особа, про що до ЄДР внесений відповідний запис.

ДСА України державний орган в системі правосуддя, який, серед іншого, здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів.

З`ясовуючи чи виконала ДСА України як головний розпорядник бюджетних коштів свої зобов`язання щодо фінансового забезпечення Донецького апеляційного суду та чи міг Донецький апеляційний суд як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня впродовж спірного періоду виконати свої зобов`язання щодо виплати позивачу суддівської винагороди в повному обсязі (без застосування обмеження) з огляду на наявність чи відсутність у нього фінансового ресурсу на цю виплату, суд встановив такі обставини.

Згідно з Кошторисом Донецького апеляційного суду на 2020 рік, який затверджений ДСА України 13 січня 2020 року, видатки на заробітну плату (код 2111) становили: по загальному фонду 110 008 100 грн, по спеціальному фонду 266 600 грн, разом 110 274 700 грн.

Відповідно до Плану асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету на 2020 рік по Донецькому апеляційному суду, затвердженого ДСА України 13 січня 2020 року, на оплату праці (код 2110) було передбачено 110 008 100 грн, в тому числі на квітень 8 333 800 грн, травень 9 505 200 грн, червень 10 525 900 грн, липень 10 492 000 грн, серпень 10 491 900 грн.

Відповідно до Плану спеціального фонду бюджету (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків) на 2020 рік по Донецькому апеляційному суду, затвердженого ДСА України 13 січня 2020 року, на оплату праці (код 2110) було передбачено 266 600 грн, в тому числі на квітень 30 000 грн, травень 31 600 грн, червень 30 000 грн, липень 20 000 грн, серпень 20 000 грн.

Докази, які б свідчили, що впродовж 2020 року до кошторису бюджетної установи за КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними та вищими спеціалізованими судами» по Донецькому апеляційному суду та до відповідних планів асигнувань вносились зміни, які б призводили до зменшення бюджетних призначень за КЕКВ 2111 (Заробітна плата), суду не надані.

У відзиві на позовну заяву ДСА України зазначила, що кошторисні призначення Донецького апеляційного суду за зазначеним кодом станом на 31 грудня 2020 року становили 126 207,9 тис. грн. В 2020 році ДСА України не вносила зміни до кошторису Донецького апеляційного суду щодо зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата».

Бюджетні асигнування, передбачені кошторисом на 2020 рік Донецькому апеляційному суду за КПКВК 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя», за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» в сумі 126 207,90 тис. грн відкриті в повному обсязі.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19».

Цією постановою з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин.

Постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

В подальшому Кабінет Міністрів України неодноразового продовжував цей карантин.

13 квітня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон № 553), який набрав чинності 18 квітня 2020 року.

На підставі п. 10 розділу І Закону № 553 Закон України від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі Закон № 294) доповнений статтею 29 такого змісту:

«Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)».

Ст. 8 Закону № 294 установлено, що у 2020 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 4 723 гривні.

Таким чином, з урахуванням обмежень, встановлених ч. 1 ст. 29 Закону № 294, суддівська винагорода не могла перевищувати 47 230 гривень на місяць.

Разом із цим, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Отже, Конституція України чітко та однозначно встановлює, що розмір винагороди судді встановлюється лише законом про судоустрій. Як наслідок, розмір суддівської винагороди не може бути встановлений Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік чи будь-яким іншим законодавчим або підзаконним актом.

Ч. 1 ст. 135 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402, тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), установлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 Закону № 1402 суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 135 Закону № 1402 базовий розмір посадового окладу судді становить: для судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

За змістом ч. 4 ст. 135 Закону № 1402 до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Відповідно до ч. ч. 5-8 ст. 135 Закону № 1402 суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років 15 відсотків, більше 5 років 20 відсотків, більше 10 років 30 відсотків, більше 15 років 40 відсотків, більше 20 років 50 відсотків, більше 25 років 60 відсотків, більше 30 років 70 відсотків, більше 35 років 80 відсотків посадового окладу.

Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Цілком таємно», - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Таємно», - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Відповідно до ч. 9 ст. 135 Закону № 1402 обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Згідно зі ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України в п. 4.1 рішення від 11 березня 2020 року в справі № 4-р/2020 зазначив:

«Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виці матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзацу шостого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзацу шостого підпункту 3.2., абзаци двадцять сьомий, тридцять третій, тридцять четвертий підпункту 3.3 пункту З мотивувальної частини Рішення від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018).

Згідно з п. 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 1 січня 2001 року № 1 (2001) у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) наголосила, що зменшення винагороди суддів за своєю суттю не є несумісним із суддівською незалежністю; зменшення винагороди лише для певної категорії суддів, безсумнівно, порушить суддівську незалежність (пункт 77 Висновку щодо внесення змін до законодавства [України], яке регулює діяльність Верховного Суду та органів суддівського врядування, від 9 грудня 2019 року № 969/2019 (далі Висновок).

Гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосудця (ч. 1 ст. 124 Основного Закону України).

Наведені положення Конституції України, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу».

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 7 КАС суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 7 КАС та враховуючи, що ст. 29 Закону № 294 в частині, яка стосується суддівської винагороди, не відповідає Конституції України та нормам міжнародного права, до спірних правовідносин суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 у справі № 1-14/2020(230/20) визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX зі змінами;

- абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX.

Положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Серед іншого, Конституційний Суд України зазначив, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя; законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу (абз. абз. 7, 8 пп. 4.1 п. 4 мотивувальної частини рішення від 11 березня 2020 року № 4-р/2020).

Отже, обмеження суддівської винагороди є посяганням на гарантії незалежності суддів.

Таким чином, положення ч. ч. 1, 3 ст. 29 Закону № 294 суперечать ст. ст. 1, 6, ч. ч. 1, 2 ст. 8 ч. 2 ст. 19, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ч. ч. 1, 2 ст. 126, ст. 130 Конституції України.

За висновком Конституційний Суд України, обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України.

Таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України.

Зазначивши про існування вказаного рішення Конституційного Суду України, суд вважає за необхідне зауважити, що підставою позову позивачем визначено застосування до спірних правовідносин положень ст. ст. 8, 126, 130 Конституції України як норм прямої дії.

Суд зазначає, що Законом № 553 не було внесено жодних змін до додатків до вказаного закону, якими визначені конкретні суми видатків на забезпечення здійснення правосуддя Донецьким апеляційним судом, у тому числі такого видатку як виплата суддівської винагороди суддям цього суду (визначено як «оплата праці» у додатку № 7 до Закону № 294).

Крім цього, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.

Відповідачі не довели належними та допустимими доказами факт зменшення бюджетних асигнувань (чи бюджетних призначень) Донецькому апеляційному суду на виплату суддівської винагороди через запровадження обмежень, встановлених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553.

Як наслідок, відповідачі не довели наявність обставин, що унеможливлювали виплату позивачу суддівської винагороди впродовж спірного періоду в розмірі, визначеному відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону № 1402, в контексті вказаних норм Бюджетного кодексу України.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Перевіривши дії Донецького апеляційного суду на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС, суд дійшов висновку про їх протиправність.

Цей висновок ґрунтується на тому, що дії Донецького апеляційного суду, які полягали у нарахуванні та виплаті позивачу в період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року включно (за винятком днів відпустки) суддівської винагороди із застосуванням обмежень, встановлених ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, суперечили приписам ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону № 1402, що призвело до порушення прав позивача та гарантій його незалежності як судді.

Враховуючи вкладене, суд дійшов висновку, що дії Донецького апеляційного суду в області, які полягали у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553, підлягають визнанню протиправними.

Вирішуючи питання щодо належного відповідача та ефективного способу захисту порушеного права позивача, суд враховує висновки Верхового Суду, викладені в постановах від 23 червня 2021 у справі № 520/13014/2020, від 05 серпня 2021 року у справі № 160/6089/20, від 10 лютого 2022 року по справі № 160/11895/20, від 10 лютого 2022 року по справі № 160/10554/20, від 09 червня 2022 року по справі № 280/136/21 тощо.

Зокрема, Верховний Суд в постанові від 09 червня 2022 року по справі № 280/136/21, серед іншого, зазначив таке:

«[…]

72. Так, з метою запобігання неоднозначному розумінню чи двоякому підходу до вирішення означеної категорії справ Верховний Суд звертав увагу судів нижчих інстанцій на те, що відповідно до частин третьої, четвертої статті 148 Закону № 1402-VIII ДСА здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА. Відповідно ж до статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

73. У зв`язку з цим Верховний Суд зазначав, що виплата суддівської винагороди (відповідачем) із застосуванням обмежень, передбачених статтею 29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ), могла бути обумовленою, окрім іншого, меншим обсягом бюджетних асигнувань головним розпорядником на оплату праці суддівського корпусу (протягом спірного періоду), що вочевидь свідчить про безпосередню участь ДСА у механізмі фінансування видатків на виплату суддівської винагороди, зокрема й до появи заборгованості з її виплати протягом квітня-серпня 2020 року.

74. Крім того, Верховний Суд у наведених справах зазначав, що у віданні ДСА діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», призначена саме для таких цілей. За правилами пункту 25 Порядку № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею. Враховуючи приписи частини першої статті 2, частини першої статті 3 Закону № 4901-VI списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів.

75. Повертаючись до обставин цієї справи, нагадаємо, що у ній розглядаються вимоги позивачки, звернені до ТУ ДСА в Запорізькій області, яке згідно з вимогами чинного законодавства здійснює нарахування та виплату позивачці суддівської винагороди як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня.

76. У свою чергу, ДСА України, яка є співвідповідачем у справі, є головним розпорядником бюджетних коштів, несе відповідальність за належне фінансування судів, зокрема, й витрат на суддівську винагороду.

77. Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій встановили, що у спірному періоді ТУ ДСА в Запорізькій області здійснювало нарахування суддівської винагороди позивачці у повному обсязі відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону № 1402-VIII, однак виплату суддівської винагороди здійснював з урахуванням обмежень, встановлених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

78. Суди першої та апеляційної інстанцій також з`ясували, що зміни до кошторису ТУ ДСА в Запорізькій області стосовно зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» у 2020 році не вносилися.

79. Отже, у цій конкретній справі відсутні підстави для висновку, що порушення прав позивачки щодо отримання суддівської винагороди у повному розмірі відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону № 1402-VIII обумовлено протиправними діями ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо зменшення обсягу бюджетних асигнувань на оплату праці суддівського корпусу (протягом спірного періоду).

[…]

81. За таких обставин справи та правового врегулювання Верховний Суд уважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про наявність у позивачки права на отримання суддівської винагороди у спірному періоді у встановленому Законом № 1402-VIII розмірі, але не виплаченої суддівської винагороди у спірному періоді.

82. Водночас, незважаючи на викладене, в оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд уважає за необхідне зазначити, що у згаданих вище постановах від 23 червня 2021 у справі № 520/13014/2020, від 05 серпня 2021 року у справі № 160/6089/20, а також у низці інших постанов, Верховний Суд вказував на те, що позаяк головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є ДСА України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме ДСА України як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди.

83. У цій справі Верховний Суд також ураховує, що у віданні ДСА діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», призначена саме для таких цілей. За правилами пункту 25 Порядку № 845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею.

84. За таких обставин, на думку колегії суддів, наявні правові підстави для стягнення на користь позивачки суми невиплаченої у спірному періоді суддівської винагороди за рахунок коштів, передбачених для виконання рішень судів на користь суддів.

85. Таким чином, колегія суддів не може погодитися з висновком судів попередніх інстанцій щодо захисту порушеного права позивачки шляхом зобов`язання нарахувати і виплатити заборгованість, оскільки стягнення заборгованості і зобов`язання нарахувати і виплатити цю заборгованість - це два різні способи захисту порушеного права і передбачають відмінний механізм виконання судових рішень.

[…]

87. Статтею 2 КАС України метою адміністративного судочинства визначено ефективний захист прав. Сам лише формальний розгляд справи і ухвалення рішення, яке завідомо не може захистити особу, не узгоджується з метою правосуддя.

88. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

89. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

90. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

91. Ураховуючи принцип офіційного з`ясування обставин справи, суд першої інстанції може обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; (пункт 10 частина друга статті 245 КАС), якщо для цього є підстави. На думку колегії суддів, в такій площині суди попередніх інстанцій спірних правовідносин не розглядали вимоги про стягнення заборгованості. Це дає колегії суддів підстави стверджувати, що рішення судів попередніх інстанцій в частині зобов`язання ТУ ДСА нарахувати і виплатити заборгованість є передчасним.

[…]

94. Отже, в обсязі встановлених в цій справі обставин у зіставленні з правовим регулюванням спірних правовідносин, колегія суддів уважає передчасними висновки суду апеляційної інстанцій у частині визначення належного, повного та всебічного захисту порушеного права позивачки шляхом зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати суддівську винагороду позивачу за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину з відрахуванням загальнообов`язкових податків та зборів, що відповідно до вимог частин другої та четвертої статті 353 КАС України є підставою для скасування оскаржуваного судових рішень судів попередніх інстанції і в цій частині направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

[…]».

У справі, що розглядається, суд встановив, що продовж спірного періоду Донецький апеляційний суд здійснював нарахування і виплату позивачу суддівської винагороди з урахуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553.

При цьому зміни до кошторису Донецького апеляційного суду в частині зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 «Заробітна плата» в 2020 році не вносились.

Суд враховує, що у складі Державного бюджету України на відповідній рік передбачаються видатки за бюджетною програмою «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Так, Додатком 3 «Розподіл видатків Державного бюджету України на 2023 рік» до Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачені видатки ДСА України за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» в розмірі 1 000,0 тис. грн.

Наказом ДСА України від 15 лютого 2023 року № 88 затверджений Паспорт бюджетної програми за КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» на 2023 рік, головним розпорядником за якою є ДСА України.

Обсяг бюджетних призначень/бюджетних асигнувань за цією програмою становить 1 000,0 тис. грн, у тому числі загального фонду 1 000,0 тис. грн.

Підстави для виконання бюджетної програми: закони України «Про судоустрій і статус суддів», «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», «Про виконавче провадження», «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Положення про Державну судову адміністрацію України, затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року № 141/0/15-19, постанова Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Ціль державної політики, на досягнення якої спрямована реалізація бюджетної програми правовий захист суддів та працівників судів.

Мета бюджетної програми виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів.

Завдання бюджетної програми виплата заборгованості за рішеннями судів, винесеними на користь суддів та працівників апаратів судів.

Напрями використання бюджетних коштів оплата рішень судів, винесених на користь суддів та працівників апаратів судів 950,0 тис. грн, витрати на проведення виконавчих дій та сплата штрафів 50,0 тис. грн.

Додатком 3 «Розподіл видатків Державного бюджету України на 2024 рік» до Закону України від 09 листопада 2023 року № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» також передбачені видатки ДСА України за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» в розмірі 10 000,0 тис. грн.

За встановлених фактичних обставин відсутні підстави для висновку, що порушення прав позивача на отримання суддівської винагороди у повному розмірі відповідно до ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону № 1402 обумовлено протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів.

Позивач має право на отримання суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно (за винятком днів відпустки) у розмірі, встановленому ст. 135 Закону № 1402, яка йому не виплачена у спірному періоді через застосування обмеження, передбаченого ст. 29 Закону № 294 в редакції Закону № 553.

Зважаючи на те, що головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є ДСА України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме ДСА України як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди.

Також суд враховує, що у віданні ДСА України перебуває окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», призначена саме для таких цілей.

За цих обставин, враховуючи висновки Верховного Суду, та відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача є стягнення на користь ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно (за винятком днів відпустки) в сумі 311 665,93 грн шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є ДСА України, в порядку, визначеному Законом № 4901 та Порядком № 845.

При визначенні суми, яка підлягає безспірному списанню на користь позивача, суд враховує, що недоплачена сума суддівської винагороди, про стягнення якої просить позивач, - 387 162,62 грн включає податки та інші обов`язкові платежі.

Між тим, до виплати позивачу належить недоплачена сума суддівської винагороди, яка становить 311 665,93 грн (після утримання податків та інших обов`язкових платежів).

Суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404) рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон № 4901) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, такий спосіб захисту порушеного права як «стягнення» є ефективним за умови визначення в рішенні суду конкретної суми, яку належить стягнути на користь позивача (стягувача), оскільки орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, виконує рішення про стягнення коштів шляхом їх списання з рахунку державного органу-боржника або за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. При цьому, орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, не наділений повноваженнями у будь-який спосіб змінювати присуджену на користь стягувача суму, зокрема утримувати з неї податки та інші обов`язкові платежі.

Таким чином, у разі застосування такого способу захисту як стягнення шляхом безспірного списання коштів з відповідної бюджетної програми має бути визначена саме та сума, що підлягає списанню на користь позивача (без урахування податків та інших обов`язкових платежів).

Позовні вимоги в частині зобов`язання Донецького апеляційного суду та ДСА України провести нарахування суддівської винагороди судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року на підставі ч. ч. 2, 3 ст. 135 Закону № 1402 без застосування будь-яких обмежень, передбачених ч. 3 ст. 29 Закону № 294, з урахуванням раніше виплачених сум, що складає 387 162,62 грн, не підлягають задоволенню, оскільки, як вже було зазначено судом, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є стягнення недоплаченої суми суддівської винагороди шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів». Крім того, ДСА України не здійснює нарахування суддівської винагороди суддям апеляційних судів.

Позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ДСА України щодо нарахування та виплати судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року із застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону № 294, задоволенню не підлягають через те, що до повноважень відповідача 2 не належить нарахування та виплата суддівської винагороди суддям апеляційних судів.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з Донецького апеляційного суду на користь ОСОБА_1 недоплаченої суми суддівської винагороди, оскільки належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є стягнення недоплаченої суми суддівської винагороди шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін.

Решта доводів і заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Щодо негайного виконання рішення суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 244 КАС під час ухвалення рішення суд за наявності підстав вирішує питання про його допуск до негайного виконання.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Суд зауважує, що підстави для допуску рішення суду до негайного виконання відсутні, оскільки в п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС йдеться про негайне виконання рішення про стягнення заробітної плати у разі позбавлення особи такої заробітної плати. В такому випадку інститут негайного виконання рішення суду про присудження заробітної плати за один місяць, виконує функцію запобіжника позбавлення особи засобів до існування на час вирішення юридичного спору.

У справі, що розглядається, не йдеться про позбавлення позивача заробітної плати (суддівської винагороди), впродовж спірного періоду позивач отримував суддівську винагороду, що визнається сторонами.

Між сторонами виник спір щодо належного розміру заробітної плати (суддівської винагороди), право на яку має позивач.

Як наслідок, вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами, не зумовлює виникнення необхідності для звернення рішенні суду до негайного виконання.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Донецького апеляційного суду (ідентифікаційний код 42262513, місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Миру, буд. 1-а), Державної судової адміністрації України (ідентифікаційний код: 26255795, місцезнаходження: 01021, м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Донецького апеляційного суду, які полягали у нарахуванні та виплаті судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди в період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно (за винятком днів відпустки) із застосуванням ст. 29 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в редакції Закону України від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно (за винятком днів відпустки) в сумі 311 665 (триста одинадцять тисяч шістсот шістдесят п`ять) гривень 93 копійки шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, в порядку, визначеному Законом України від 05 червня 2012 року № 4901-VІ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

7. Повне судове рішення складено 08 грудня 2023 року.

Суддя Т.О. Кравченко