Справа № 200/4661/23
Суддя: Льговська Ю.М.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року Справа№200/4661/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Льговської Ю.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2023 року (згідно з відбитком штампу на поштовому конверті) ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про:

визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, що підлягає нарахуванню на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 12 серпня 2016 року по 12 червня 2023 року включно (день фактичної виплати індексації);

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 12 серпня 2016 року по 12 червня 2023 року включно (день фактичної виплати індексації);

визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 липня 2017 року по 12 червня 2023 року включно (день фактичної виплати індексації);

стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 грудня 2022 року по 12 червня 2023 року включно в розмірі 47 539, 74 грн (позовні вимоги викладено з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 27 вересня 2023 року).

Позовні вимоги вмотивовано тим, що при звільненні не виплачено всіх належних позивачеві сум, спір про їх розмір відсутній, а тому у нього на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України виникло право на компенсацію за затримку розрахунку при звільненні. Крім того, вмотивовано приписами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III, які встановлюють обов`язок відповідача здійснити компенсацію у разі порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Після усунення недоліків ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23 жовтня 2023 року відповідач надав відзив на позов, в якому просив відмовити у позові з тих підстав, що норми статті 117 Кодексу законів про працю України не можуть поширюватися на відносини, які випливають з відносин проходження військової служби. Крім того, вважає що позов подано з порушення строку звернення до суду.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 25 липня 2017 року № 119-РС ОСОБА_1 звільнено із служби у запас та з 25 липня 2017 року виключено зі списків особового складу, що підтверджується витягом з наказу від 25 липня 2017 року № 27.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року у справі № 240/13821/22, яке набрало законної сили 25 травня 2023 року, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 12 серпня 2016 року по 25 липня 2017 року, із встановленням для обчислення індексації місяця підвищення тарифної ставки (окладу) - січень 2008 року.

На виконання судового рішення за платіжною інструкцією від 09 червня 2023 року № 2212 відповідачем 12 червня 2023 року виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 35 859, 85 грн, що підтверджується скріншотом з карткового рахунку позивача.

Із заявою від 19 червня 2023 року позивач звернувся до відповідача через Міністерство оборони України.

Отримання цієї заяви міністерством підтверджується трекінгом поштового відправлення, доданим до позову, та документами, наданими самим міністерством на виконання ухвали суду (разом із копією звернення).

У листах від 27 листопада 2023 року та від 06 грудня 2023 року Головне управління військової юстиції Міністерства оборони України зазначило, що документообіг між підрозділами Збройних Сил України та Міністерства оборони України здійснюється з використанням системи електронного документообігу АСКОД, звернення позивача було перенаправлено до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України 12 вересня 2023 року, які повинні були направити до Військової частини НОМЕР_1 , проте в системі електронного документообігу АСКОД відсутні відомості щодо передачі зазначеного звернення до Військової частини НОМЕР_1 .

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі Порядок № 159).

Відповідно до статті 7 Закону № 2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. […].

Вказана норма кореспондується із пунктом 8 Порядку № 159.

При виборі та застосуванні вказаних норм суд враховує правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 11 грудня 2020 у справі № 200/10820/19-а Верховний Суд вказав, що оскільки позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, а відповідач не відмовляв позивачеві у виплаті компенсації, то право позивача не було порушено суб`єктом владних повноважень, тому звернення до суду з цим позовом є передчасним.

Застосовуючи зазначений правовий висновок, Верховний Суд у постанові від 09 червня 2021 у справі № 240/186/20 уточнив, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання в судовому порядку виплатити компенсацію.

У постанові від 04 травня 2022 у справі № 200/14472/19-а щодо аналогічних правовідносин Верховний Суд не знайшов підстав для відступу від цієї позиції.

Таким чином, законодавцем передбачене обов`язкове досудове врегулювання спору у правовідносинах щодо виплати компенсації втрати частини доходів шляхом подання заяви до уповноваженого органу, причому виключно відмову останнього за наслідком розгляду такого звернення особа може оскаржити до суду.

Матеріалами справи підтверджується, що Військова частина НОМЕР_1 не отримувала заяву позивача від 19 червня 2023 року про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а тому у суду немає підстав для визнання протиправними дій або бездіяльності відповідача, яку слід розцінювати відмовою у виплаті, і відповідно задоволення похідної вимоги.

У даному випадку досудове врегулювання спору ще не завершено і виходить за межі предмету спору у цій справі.

З огляду на це суд відмовляє у позові в частині, що стосується вимог про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не урегульовано положеннями спеціального законодавства.

Тому суд застосовує до спірних правовідносин норми статей 116, 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, тобто виплатити всі суми, що йому належать.

Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (частина перша статті); при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (частина друга статті).

Вказані норми викладено судом в редакції Закону від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022 року, що була чинною на день виникнення зобов`язань про виплату (у цій справі це 25 травня 2023 року дата набрання законної сили рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року у справі № 240/13821/22).

Оскільки спір щодо індексації грошового забезпечення вирішено на користь позивача судом, тому розмір відшкодування за час затримки має визначати орган, який виніс рішення по суті спору, тобто суд.

Матеріалами справи підтверджується непроведення відповідачем повного розрахунку із позивачем на день звільнення, а тому останній має право на виплату середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, тобто з 26 липня 2017 року (наступний день після звільнення зі служби), проте не більш як за шість місяців. В даній справі це період з 26 липня 2017 року по 26 січня 2018 року включно.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

За змістом абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. [...].

Оскільки ОСОБА_1 звільнено із служби 25 липня 2017 року, то при обчисленні середньомісячного грошового забезпечення врахуванню підлягають виплати за травень та червень 2017 року, які передують події, з якою пов`язана відповідна виплата (звільнення).

Згідно з відомостями довідки відповідача від 18 липня 2023 року № 1059 розмір грошового забезпечення позивача у травні 2017 року становив 7 923, 18 грн, у червні 2017 року 7 923, 18 грн, сумарно 15 846, 36 грн.

За правилом пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Реченням 2 абзацу 1 пункту 8 розділу ІV Порядку № 100 встановлено, що […] cередньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденний розмір грошового забезпечення позивача становить 259, 78 грн (15 846, 36 грн/61 добу).

Реченням 1 абзацу 1 пункту 8 розділу ІV Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

З огляду на ці положення законодавства визначення розміру середнього грошового забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється судом, виходячи з числа календарних днів, кількість яких за період з 26 липня 2017 року (з наступного дня після звільнення) по 26 січня 2018 року (шість місяців затримки розрахунку при звільненні) становить 185 днів.

Позивач неправильно визначає період затримки розрахунку при звільненні з 12 грудня 2022 року по 12 червня 2023 року, оскільки прострочення обчислення здійснюється з наступного дня події 26 липня 2017 року.

Отже, розмір середнього грошового забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 48 059, 30 грн (259, 78 грн х 185 дні).

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності за статтею 117 Кодексу законів про працю України підлягає врахуванню правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, відповідно до якої розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Залежно від розміру невиплачених звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з довідкою про нараховане грошове забезпечення за період з 12 серпня 2016 року по 25 липня 2017 року позивачеві при звільненні в липні 2017 року всього нараховано та виплачено 15 770, 38 грн, про що зазначив також відповідач у клопотанні про долучення доказів.

З урахуванням виплаченої 10 червня 2023 року суми в розмірі 35 859, 85 грн відповідач повинен був виплатити 51 630, 23 грн (15 770, 38 грн + 35 859, 85 грн).

Процентна частка виплачених 10 червня 2023 року сум складає 69 % (35 859, 85 грн/51 630, 23 грн х 100%).

Отже, пропорційний розмір середнього грошового забезпечення позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 33 160, 92 грн (48 059, 30 грн х 69%/100%).

Враховуючи визначення судом розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає, що належним, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з відповідача на його користь середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні з 26 липня 2017 року по 26 січня 2018 року в розмірі 33 160, 92 грн. В іншій частині позову слід відмовити.

Доводи відповідача щодо пропущеного строку звернення до суду, суд не приймає з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

До вимог щодо стягнення коштів за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати суд застосовує частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України, відповідно до якого працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, […].

Офіційне тлумачення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України безпосередньо та у взаємозв`язку з статтею 117, 237-1 цього Кодексу надано в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 та в Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013.

Отже, до заявлених позивачем вимог законодавством встановлено тримісячний строк з 10 червня 2023 року (дата остаточного розрахунку при звільненні без компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати).

З огляду на часткове задоволення позову судові витрати позивача, які складаються з судового збору в розмірі 2 147, 20 грн, підлягають стягненню за рахунок відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) середнє грошовє забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 липня 2017 року по 26 січня 2018 року в розмірі 33 160, 92 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Повідомлення учасників справи здійснюється через електронну пошту, у тому числі неофіційну, виходячи з презумпції обізнаності (особа, яка, звертаючись до суду, в заяві, або по суті справи, або в заяві з процесуальних питань вказала свою електронну пошту, яка не є офіційною, погоджується на отримання повідомлення саме на цю електронну пошту і має цікавитись, чи отримала лист, чи ні), або через систему «Електронний суд».

Учасник судового процесу, який не має електронного кабінету, повинен виконати вимоги частини другої статті 129 КАС України та за допомогою електронної пошти (телефону) негайно підтвердити суду про отримання судового повідомлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо через суд апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11 грудня 2023 року.

Суддя Ю.М. Льговська