Справа № 120/1828/23
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 грудня 2023 р. Справа № 120/1828/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, податкового повідомлення-рішення від 15.08.2022 № про застосування штрафу у розмірі 53345,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що згідно ст. 20 Закону №265/95-ВР сума фінансових санкцій визначається на основі вартості товару, яка розраховується на підставі кількості товару та ціни реалізації, тому для об`єктивного визначення фінансових санкцій необхідно довести кількість товару для реалізації та ціну реалізації товару, що можна визначити за допомогою інвентаризації. Позивач зазначає, що ним не була висунута вимога щодо проведення інвентаризації, не було запиту на отримання облікових даних щодо залишків, та результатів інвентаризацій. Окрім того, в порушення норм законодавства співробітники ДПС самостійно почали перераховувати товар та самостійно записували ці дані. Крім того позивач звертає увагу на недоліки оформлення результатів відповідного перерахунку (інвентаризації). На переконання позивача, оскільки інспектором інвентаризація проводилась одноособово, за його особистою процедурою, а не за правилами та процедурами, встановленими діючим законодавством України, то достовірність та об`єктивних отриманих даних щодо кількості товару для реалізації викликає сумнів і не може бути покладено в основу визначення відповідальності за можливе правопорушення. Крім того, зазначає, що з Акту перевірки незрозуміло звідки були взяті ціни реалізації, при тому, що згідно п. 3.4. Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2002 р. за №680/6968) ціни на алкогольні напої та пиво визначаються у прейскуранті, що має бути підписані керівником, але прейскурант до акту не був доданий, відповідно ціни реалізації не доведені та не можуть бути покладені в основу визначення штрафних санкцій.

Вказані порушення процедури зібрання доказів та відсутність відповідним чином оформлених документів, що свідчать фактичні остатки та ціни реалізації алкогольного напою у закладі, на переконання позивача дають підстави для висновку, що матеріали Акту перевірки, покладені в основу прийняття спірного рішення про застосування фінансових санкцій, в своїй сукупності не підтверджують факт наявності товару у визначеній кількості та за вказаними цінами реалізації, що виключає порушення ним положень статті 20 Закону №265/95-ВР

Ухвалою суду від 06.03.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано особі, яка її подала, строк для усунення недоліків позовної заяви.

19.04.2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків адміністративного позову з додатками.

Ухвалою від 21.04.2023 року продовжено позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви.

26.05.2023 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Усуваючи встановлені судом недоліки, позивачем подано оновлену позовну заяву, в прохальній частині якої він додатково просив зобов`язати Державну податкову службу України задовольнити його скаргу про перегляд спірного рішення та скасувати останнє.

Ухвалою суду від 31.05.2023 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою встановлено відповідачам строк для надання відзиву на позовну заяву, з поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів.

У встановлений судом строк, відповідачі подали до суду аналогічні за своїм змістом відзиви на позовну заяву в яких вказали, що позивач дійсно 03.10.2022 року звертався до Державної податкової служби України із скаргою на податкове повідомлення-рішення від 15.08.2022 №. З урахуванням вимог пункту 56.9 статті 56, пункту 102.9 статті 109, абзацу першого пункту 69, підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, рішенням ДПС від 18.10.2022 №12809/6/99-00-06-03-02-06 було продовжено строк розгляду скарги ОСОБА_1 до 01.12.2022 року.

В рамках відповідного строку, - 30.11.2022 року Державною податковою службою України прийнято рішення №15675/6/99-00-06-03-02-06, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 15.08.2022 № без змін.

На переконання відповідачів, зазначені ними обставини свідчать про необґрунтованість позовних вимог, а тому, просять відмовити в задоволенні позову.

05.07.2023 року позивачем подано до суду відповіді на відзиви, в яких він навидить свої аргументи на спростування доводів відповідачів, зазначених у відзивах на позовну заяву.

Окрім того, 16.08.2023 року від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів, в якому він також просить здійснити запит щодо руху поштового відправлення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 09.01.2020 року. місце реєстрації АДРЕСА_1 .

ГУ ДПС у Закарпатській області на підставі направлень від 21.06.2022 року №926/07-16-07-06, від 21.06.2022 року №925/07-16-07-06, на підставі наказу ГУ ДПС у Закарпатській області від 31.05.2022 року №159-п провело фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення діяльності АДРЕСА_2 у період з 05.07.2022 року по 14.07.2022 року.

За результатами проведеної фактичної перевірки складено акт про результати фактичної перевірки від 14.07.2022 року № 001574, у якому зафіксовано, що суб`єкт господарювання не надав контролюючому органу під час проведення фактичної перевірки документи у (паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (зберігання ).

Отже, проведеною перевіркою встановлені порушення п.12 ст.3 Закону №265, не забезпечено облік товарних запасів за місцем їх реалізації/зберігання.

На підставі акту фактичної перевірки, якими встановлено порушення п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» винесено податкове повідомлення рішення від 15.08.2022 № про застосування щодо позивача штрафу у розмірі 53345,00 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржено позивачем в адміністративному порядку до Державної податкової служби України.

Відповідна скарга зареєстрована в ДПС за вх. №16188/6 від 03.10.2022 року.

З урахуванням вимог пункту 56.9 статті 56, пункту 102.9 статті 109, абзацу першого пункту 69, підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, рішенням ДПС від 18.10.2022 №12809/6/99-00-06-03-02-06 було продовжено строк розгляду скарги ОСОБА_1 до 01.12.2022 року.

В рамках відповідного строку, - 30.11.2022 року Державною податковою службою України прийнято рішення №15675/6/99-00-06-03-02-06, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 15.08.2022 № без змін.

Не погодившись із спірним податковим повідомленням-рішенням та діями ДПС щодо розгляду скарги на дане податкове повідомлення-рішення, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Згідно із нормами п.61.1 ст.61 ПК України, передбачено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п.62.1.3 п.62.1, ст.62 ПК України, податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно із пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 Кодексу, фактична перевірка може проводитись підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.1 статті 81 Кодексу передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платний податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.

Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Згідно з пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із запереченнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Матеріали перевірки це: акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною; заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду); пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до підпункту 16.1.15 пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу.

Відповідно до пункту 86.5 статті 86 Кодексу акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки.

Відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання (пункт 86.6 статті 86 Кодексу).

У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки (пункт 86.7 статті 86 Кодексу).

Відповідно до підпункту 86.7.1 пункту 86.7 статті 86 зазначеного Кодексу акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.

Згідно з підпунктом 86.7.2 пункту 86.7 даної статті Податкового кодексу України у разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень, контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду.

Платник податків має право брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податку має право надавати письмові та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду. Відсутність платника податку або його представника, повідомленого в передбаченому цією статтею порядку про час і місце розгляду матеріалів перевірки, не є перешкодою для розгляду матеріалів перевірки (підпункт 86.7.3).

Відповідно до пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Закарпатській області на підставі направлень від 21.06.2022 року №926/07-16-07-06, від 21.06.2022 року №925/07-16-07-06, на підставі наказу ГУ ДПС у Закарпатській області від 31.05.2022 року №159-п провело фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення діяльності АДРЕСА_2 у період з 05.07.2022 року по 14.07.2022 року.

За результатами проведеної фактичної перевірки складено акт про результати фактичної перевірки від 14.07.2022 року № 001574, у якому зафіксовано, що суб`єкт господарювання не надав контролюючому органу під час проведення фактичної перевірки документи у (паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (зберігання ).

Отже, проведеною перевіркою встановлені порушення п.12 ст.3 Закону №265, не забезпечено облік товарних запасів за місцем їх реалізації/зберігання.

На підставі акту фактичної перевірки, якими встановлено порушення п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» винесено податкове повідомлення рішення від 15.08.2022 № про застосування щодо позивача штрафу у розмірі 53345,00 грн.

Згідно Закону №265, суб`єкт господарювання повинен, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Згідно з п. 177.10 ст. 177 ПКУ фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Відповідно до ст. 3 Закону №265, суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння);

На підставі ст.20 Закону №265, до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, я менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В позовній заяві позивач зазначає, що ним не була висунута вимога щодо проведення інвентаризації, не було запиту на отримання облікових даних щодо залишків, та результатів інвентаризацій. Окрім того, в порушення норм законодавства співробітники ДПС самостійно почали перераховувати товар та самостійно записували ці дані. Крім того позивач звертає увагу на недоліки оформлення результатів відповідного перерахунку (інвентаризації). На переконання позивача, оскільки інспектором інвентаризація проводилась одноособово, за його особистою процедурою, а не за правилами та процедурами, встановленими діючим законодавством України, то достовірність та об`єктивних отриманих даних щодо кількості товару для реалізації викликає сумнів і не може бути покладено в основу визначення відповідальності за можливе правопорушення

Однак, п.12 ст.3 Закону №265/95- ВР передбачає, що суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Господарський об`єкт це об`єкт з сукупністю речей або інших цінностей, які мають вартісне визначення, використовуються чи виробляються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку.

Перевіркою встановлено неведення в порядку встановленому законодавством обліку товарних запасів на складах та за місцем їх реалізації на загальну суму 53 345,0 грн., а саме в зазначеному кафе встановлено здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку (не представлено до кінця перевірки прибуткові накладні).

Так, позивач зазначає, що ним в усній формі була надана контролюючим органам інформація, що закупка товару здійснюється в ТЦ «Дастор», на підтвердження чого він може надати фіскальні чеки, що доводять закупівлю товару, які долучені до матеріалів справи.

Водночас, суд не приймає до уваги відповідні чеки, як доказ походження товару, оскільки жодний чек не підтверджує отримання товару на склад, який знаходиться за адресою позивача та не може свідчити про придбання товару саме позивачем.

В контексті вказаного, суд зазначає, що відповідно до п.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, долучені до матеріалів справи квитанції не містять розшифровки підпису особи (ПІБ), що отримала товар, що не дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Стосовно доводів позивача про те, що ДПС України не повідомило ФОП ОСОБА_1 про продовження терміну розгляду скарги понад 20-ти денний термін, суд зазначає, що з 29 травня 2020 року набрав чинності Закон України від 13 травня 2020 року №591 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого тимчасово, на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків, встановлених статтею 56 Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків, що надійшли (надійдуть) по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених статтею 56 Кодексу.

З першого календарного дня місяця, наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), перебіг строків, які зупинялися відповідно до цього пункту, продовжується з урахуванням часу, що минув до такого зупинення. ДПС України розглянула скарги та надала відповіді.

Згідно зі статтею 20 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовуються фінансової санкції у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, при продажі товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

Пунктом 12 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг передбачено, що суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Згідно з статтею 20 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг до суб`єктів підприємницької діяльності, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 6 зазначеного Закону передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб`єктів малого підприємництва. Обов`язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Суд зазначає, що положення Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг чітко не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, лише вказує на обов`язок суб`єктів підприємницької діяльності на ведення такого обліку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, відповідно до статті 9 якого (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні, податкові накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення запасів до облікових бухгалтерських реєстрів та підтвердження права власності на них.

Позивачем не подано документів, які свідчать про проведення обліку позивачем товарних запасів за місцем їх продажу (господарському об`єкті) і зберігання та походження товарів, відтак контролюючий орган дійшов правомірного висновку про порушення п. 12 ст. 3 Закону №265 .

Доводи позивача про незаконність проведення працівником контролюючого органу інвентаризації товарів не заслуговують на увагу суду, позаяк, саме на позивача покладено обов`язок із ведення обліку товарних запасів. Доказів того, що позивач сприяв формуванню відповідного списку товарів та/або надав його працівнику податкової, суду надано не було.

Згідно зі статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Положення ч. 1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивачем не доведено тих обставини, на яких ґрунтуються вимоги, а також не наведено підстав порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення. Тому, правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21028, код ЄДРПОУ: ВП 44069150)

Суддя Чернюк Алла Юріївна