Справа № 320/19124/23
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Беспалов О.О.

Кузьмишина О.М.

за участі:

секретар с/з Піскунова О.Ю.

позивач ОСОБА_1

пр-к відповідача Свіршкова І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: громадянин Держави Ізраїль ОСОБА_3 , Департамент захисту національної державності Служби безпеки України про визнання протиправними та скасування наказів, -

У С Т А Н О В И В :

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: громадянин Держави Ізраїль ОСОБА_3 , Департамент захисту національної державності Служби безпеки України, - в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №478/5 від 06.02.2023 «Про задоволення скарги»;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України від 14.04.2023 № 1342/5 «Про внесення змін до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна» в частині додавання відповідного застереження по відношенню до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 в Перелік нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна через невідповідність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 вимозі, встановленої абзацом третьої підпункту 9 пункту 1 Постанови КМУ «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022 № 164.

04.07.2023 за вх.42942 позивачем подано до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії Наказу Міністерства юстиції України № 478/5 від 06.02.2023 Про задоволення скарги;

- зупинення дії Наказу Мінюсту від 14.04.2023 № 1342/5 «Про внесення змін до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна» в частині додавання відповідного застереження по відношенню до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 в Перелік нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняється нотаріальні дії щодо цінного майна через невідповідність Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 вимозі встановленій абзацу третьому підпункту 9 пункту 1 Постанови КМУ Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану від 28.02.2022 №164.

Заява мотивована тим, що не вжиття заходів забезпечення позову ускладнить ефективний захист прав та інтересів позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень у сфері його професійної діяльності. Також, заявник звертав увагу на те, що оскаржуваний наказ фактично позбавляє можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності, відтак сплачувати податки та заробітну плату працівникам, незважаючи на зупинення фактичної діяльності; заявник не може займатись іншою оплачуваною роботою; заявник не матиме можливості вчиняти нотаріальні дії за наявності чинного відповідного свідоцтва на заняття нотаріальною діяльністю, що призведе до заподіяння шкоди клієнтам, шкоди діловій та професійній репутації заявника, для виправлення яких необхідно буде докласти значних зусиль. Крім того, заявник акцентував увагу на тому, що строк блокування доступу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно спірного наказу сплинув 06.05.2023, отже забезпечення позову жодним чином не є «передчасним вирішенням справи по суті», а покликане унеможливити настання негативних наслідків застосування спірних наказів для заявника.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року заяву Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Не погодившись з ухвалою суду, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання вжиття заходів забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що в ухвалі про забезпечення позову не наведено наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, не вказано неможливість відновлення прав без вжиття заходів забезпечення позову, чи того, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06 грудня 2023 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції було досліджено підстави подання заяви та надано належну оцінку аргументам позивача щодо протиправності наказу та співмірності заходів забезпечення позову.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Позивач у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, предметом оскарження в адміністративному позові у справі, що розглядається, є законність прийняття наказів Міністерства юстиції України №478/5 від 06.02.2023 «Про задоволення скарги» та від 14.04.2023 № 1342/5 «Про внесення змін до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна» в частині додавання відповідного застереження по відношенню до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 в Перелік нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна через невідповідність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 вимозі, встановленої абзацом третьої підпункту 9 пункту 1 Постанови КМУ «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022 № 164.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що є достатньою підставою для забезпечення позову відповідно до пункту 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає про наступне.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Колегія суддів зазначає, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №826/7496/18.

Відповідно до частини шостої статті 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована із зазначенням:

1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі;

2) у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд повинен з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх доводів, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Однак, застосовуючи такий інститут, необхідно перш за все враховувати його мету та запобігати вирішенню спору у справі шляхом задоволення заяви про забезпечення позову.

Принципами Рекомендації № Я (89) 8 стосовно тимчасового судового захисту в адміністративних справах, що прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1998, визначено наступне:

-приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта;

-заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правомочний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов`язку на адміністративний орган влади;

-заходи тимчасового захисту жодним чином не можуть наперед визначати рішення, що його має прийняти суд у певній справі проти адміністративного акта;

-провадження в суді має здійснюватися без зволікання.

Отже, тимчасовий судовий захист є гарантією і заходом «очікування». Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, згідно зазначених Рекомендацій, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18.

Вказуючи на помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.03.2018 у справі №800/521/17 позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Наразі, колегія суддів зазначає, що ознаки протиправності оскаржуваних наказів Міністерства юстиції України № 478/5 від 06.02.2023 «Про задоволення скарги» та від 14.04.2023 № 1342/5 «Про внесення змін до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна» в частині додавання відповідного застереження по відношенню до позивача не є очевидними, а фактичні обставини справи, підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.

Отже, до початку розгляду справи по суті у суду відсутні підстави стверджувати про очевидну протиправність рішення суб`єкта владних повноважень та порушення прав або інтересів позивача дією такого рішення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що в даному випадку, аргументи скаржника щодо ймовірної протиправності оскаржуваних наказів є, за своєю суттю, підставами для подання позову, надання оцінки яким може здійснюватися виключно у ході судового розгляду справи по суті на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки наявних у матеріалах справи доказів.

Крім того, забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних наказів Міністерства юстиції України № 478/5 від 06.02.2023 «Про задоволення скарги» та від 14.04.2023 № 1342/5 «Про внесення змін до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна» в частині додавання відповідного застереження по відношенню до позивача, може вважатися вирішенням спору, оскільки приватний нотаріус в такому випадку буде і в подальшому здійснювати діяльність у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, незважаючи на те, що зазначені накази були винесені саме з підстав наявності порушень приватним нотаріусом при вчиненні дій у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Зазначена позиція відповідає позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 02.11.2021 у справі №640/217/21.

Також, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про забезпечення позову не обґрунтовано наявності підстав, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, існування яких є визначальною для вирішення питання про забезпечення позову.

Так, ухвала Київського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року не містить обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Зазначені позивачем доводи щодо неможливості здійснення ним повноцінної нотаріальної діяльності, що спричинить негативні наслідки у вигляді майнових втрат та порушення прав та інтересів третіх осіб, також не дають суду підстав для вжиття заходів забезпечення позову, що передбачені статтею 151 КАС України, оскільки заявник жодним чином не позбавлений права на працю та вправі здійснювати нотаріальну діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації нерухомого майна.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 18 жовтня 2018 року у справі № 808/2432/18, від 15 серпня 2019 року у справі № 840/3275/18, від 01 жовтня 2019 року, від 21 листопада 2019 року у справі № 420/1065/19, від 21 січня 2021 року у справі №420/4262/19.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Враховуючи викладене, позиція суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову є помилковою.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до положень ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року про забезпечення позову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

О.М. Кузьмишина

(повний текст постанови складено 11.12.2023р.)