Справа № 202/12181/23
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кірсанова Сергія Івановича, Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов, -
- визнати неправомірними дій державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кірсанова Сергія Івановича;
- скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №71965355 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн.;
- скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №71965262 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 300 грн.;
- скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №71965262 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн.;
- скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №71965441 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 399,24 грн.;
- скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №71965441 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн.;
- скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №71965523 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 300 грн.;
- скасувати постанову від 06.06.2023 року ВП №71965523 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн.;
- скасувати постанову від 07.06.2023 року ВП №71965355 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №71971233 та закінчити дане виконавче провадження;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі, а також призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 13.12.2023 року. Також вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі у якості співвідповідача Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), якого зобов`язано надати додаткові докази в даній справі.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
11.12.2023 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові заперечення на позов, в яких зазначено наступне. Боржник передав гараж № № НОМЕР_1 , який розташований в Обслуговуючому кооперативі «Гаражно-будівельний кооператив «Янтарний» за адресою: м.Дніпро, вул. Березинська, 6, та сплатив борг стягувану напряму у травні 2023 року після відкриття виконавчих проваджень. Державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кірсановим С.І., керуючись вимогами п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», 06.06.2023 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, №70633251. При цьому виконавчий збір у розмірі 13 400,00 грн., та витрати виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн., на рахунок відділу сплачено не було. Державним виконавцем керуючись вимогами п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», 06.06.2023 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, № 70633286. Виконавчий збір у розмірі 399,24 грн., та витрати виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн., на рахунок відділу було не сплачено на момент завершення виконавчого провадження. Виписка з рахунку відділу надійшла 07.06.2023 року про сплату виконавчого збору та витрат по ВП № 70633286, після винесення постанов в окреме провадження. Керуючись вимогами п. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Вважає, що твердження позивача на те, що державним виконавцем не вживались заходи примусового виконання спростовуються матеріалами виконавчих проваджень №71965262 та № 70633286 не відповідають дійсності. Та прохання скасувати відкриття виконавчих проваджень про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, які були виведені в окремі провадження заперечують чинному законодавству. Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору у цій справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.
Від державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кірсанова Сергія Івановича письмовий відзив на позов на адресу суду не надходив.
Згідно з ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2022 року по справі №202/1604/22, яке набрало законної сили було усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користування гаражем № НОМЕР_1 , який розташований в Обслуговуючому кооперативі «Гаражно-будівельний кооператив «Янтарний» за адресою: м.Дніпро, вул. Березинська, 6, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити його. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
На підставі виконавчого листа №202/1604/22, виданого 14.12.2022 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська державним виконавцем Кірсановим С.І. було відкрито виконавчі провадження № 70633251 від 03.01.2023 року та № 70633286 від 03.01.2023 року.
06.06.2023 року державним виконавцем Кірсановим С.І. винесено постанови про закінчення виконавчого провадження № 70633251 від 03.01.2023 року та № 70633286 від 03.01.2023 року керуючись вимогами п. 1 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження". Цього ж дня було винесено постанови про скасування процесуального документу, а саме постанови про закінчення виконавчого провадження, та винесено постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, керуючись пунктом 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".
Окрім цього, з основних виконавчих проваджень було виділено окремі виконавчі провадження:
- № 71965262 (щодо стягнення витрат на виконавче провадження в сумі 300,00 грн. в рамках ВП №70633251), в якому винесено постанову про стягнення витрат на виконавче провадження на суму 69,00 грн. вже по цьому ВП №71965262;
- № 71965441 (щодо стягнення виконавчого збору в сумі 399,24 грн. в рамках ВП №70633286), в якому винесено постанову про стягнення витрат на виконавче провадження на суму 69,00 грн. по цьому ВП №71965441;
- № 71965523 (щодо стягнення витрат на виконавче провадження в сумі 300,00 грн. в рамках ВП №70633286), в якому винесено постанову про стягнення витрат на виконавче провадження на суму 69,00 грн. по цьому ВП №71965523.
Згідно квитанції про здійснення платіжної операції від 06.06.2023 року ОСОБА_1 здійснив оплату виконавчого збору та витрат на виконавче провадження у ВП № 70633286, а саме у розмірі 699,24 грн. (399,24 грн. + 300 грн. = 699,24 грн.). Відповідно до платіжних інструкцій №4195 та №4191 від 07.06.2023 року позивач здійснив оплату витрат виконавчого провадження в сумі 69,00 грн. по ВП №71965523 та по ВП №71965441. Також згідно квитанції про здійснення платіжної операції від 14.06.2023 року ОСОБА_1 здійснив оплату витрат на виконавче провадження в сумі 369 грн. у ВП № 71965262 (300 грн. (витрати на ВП, які виникли у ВП №70633251) + 69 грн. (витрати на ВП, які виникли у ВП №71965262) = 369 грн.).
07.06.2023 року виконавцем було винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене провадження, в якій було об`єднано ВП № 71965262, № 71965355, № 71965441, № 71965523 у зведене виконавче провадження № 71971233.
Не погодившись з вказаними постановами державного виконавця, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі за текстом Закон №1404-VІІІ).
Згідно зі ст.1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 5 вказаної статті зазначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.
Щодо спірних постанов від 06.06.2023 року ВП №71965262 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 300 грн. та від 06.06.2023 року ВП №71965262 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн., суд зазначає наступне.
Позивач посилається на протиправність вищевказаних постанов з огляду на те, що він вже сплатив по ним заборгованість.
Так, вищезазначені постанови були винесені державним виконавцем 06.06.2023 року, тоді як згідно квитанції про здійснення платіжної операції від 14.06.2023 року ОСОБА_1 здійснив оплату витрат на виконавче провадження в сумі 369 грн. у ВП № 71965262 (300 грн. (витрати на ВП, які виникли у ВП №70633251) + 69 грн. (витрати на ВП, які виникли у ВП №71965262) = 369 грн.) саме 14.06.2023 року, тобто вже після винесення оскаржуваних постанов.
В даному випадку, оскільки ВП №№ 71965262 перебуває наразі у зведеному ВП №71971233, яке відкрито 07.06.2023 року (також до здійснення позивачем вищевказаної оплати), то за загальним правилом факт оплати по частині виконавчих проваджень не дає підстави для винесення постанови про закінчення зведеного провадження. Тобто, в такому випадку зведене виконавче провадження вважається виконаним частково та буде завершене після повної сплати (стягнення) боргу по всім виконавчим провадження, які входять до зведеного виконавчого провадження.
Посилання позивача на те, що державний виконавець протиправно вирішив стягнути з боржника витрати на виконавче провадження у ВП №70633251, внаслідок чого, відкрито нове ВП №71965262 щодо стягнення цих витрат в розмірі 300 грн. та додатково 69 грн. витрат на відкрите ВП №71965262, судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 та ч.4 ст. 42 Закону №1404-VІІІ витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Отже, у випадку повернення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Механізм використання коштів виконавчого провадження визначає Порядок використання коштів виконавчого провадження, затверджений постановою Кабінету Міністрів від 29 квітня 2004 року № 554 (далі Порядок №554).
Згідно з п. 2 Порядку №554 кошти використовуються органами державної виконавчої служби для організації та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), а саме для оплати:
1) послуг з перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;
2) послуг експертів, суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій;
3) поштового переказу стягувачеві стягнених аліментних сум;
4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини;
5) розміщення оголошення в засобах масової інформації;
6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення автоматизованої системи виконавчого провадження;
7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби, у тому числі на:
зарахування коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (комісія банку);
виплату винагороди державним виконавцям; придбання службових приміщень та службових житлових приміщень;
страхування державних виконавців;
забезпечення працівників органів державної виконавчої служби форменим одягом;
матеріально-технічне забезпечення діяльності органів державної виконавчої служби (придбання предметів та матеріалів (канцелярського приладдя, обладнання, інвентарю та інших), їх ремонт та обслуговування;
передплата періодичних, довідкових та інформаційних видань; витрати на транспортні послуги (утримання та оренда транспортних засобів), грошова компенсація за використання державними виконавцями власних транспортних засобів;
витрати на послуги поштового зв`язку та послуги зв`язку (доступ до Інтернету, установка телефонів тощо);
оплату послуг з охорони;
проведення поліграфічних робіт;
проведення семінарів;
оплату службових відряджень та проїзду державних виконавців, у тому числі на придбання проїзних документів;
оплату комунальних послуг та енергоносіїв;
придбання основних засобів, комп`ютерних програм та програмного забезпечення;
поточний та капітальний ремонт службових приміщень;
сплату судового збору;
сплату державного мита.
Фінансування виконавчого провадження визначене розділом VI Інструкції №512/5.
Так, пунктом 2 розділу VI Інструкції №512/5 встановлено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:
відкриття виконавчого провадження;
стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);
стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);
стягнення витрат виконавчого провадження;
закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:
виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);
пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).
До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.
Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.
Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.
Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, у виконавчому провадженні № 70633251 з примусового виконання виконавчого листа №202/1604/22, виданого 14.12.2022 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська постановою від 06.06.2023 року було повернуто виконавчий документ стягувачу з підстав, передбачених п. 1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з тим, що до відділу надійшла заява стягувача про закриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищезазначені положення та, зокрема, абз.14 пункту 2 розділу VI Інструкції №512/5, якщо у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 37 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні, яка підлягає виконанню в загальному порядку як виконавчий документ.

Таким чином, суд дійшов висновку, що незважаючи на те, що після відкриття виконавчого провадження позивачем було сплачено борг, органом державної виконавчої служби понесно витрати виконавчого провадження (плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрати, пов`язані з винесенням постанов, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, стягнення витрат виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу, в тому числі їх пересилання (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку).

З огляду на викладене, при винесенні постанов від 06.06.2023 року ВП №71965262 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 300 грн. та від 06.06.2023 року ВП №71965262 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн., відповідач дотримався вимог Інструкції №512/5 (зокрема, абз.14 пункту 2 розділу VI Інструкції №512/5), Порядку №554 та Закону №1404-VІІІ, тому підстави для визнання протиправними та скасування цих постанов відсутні.

Щодо спірних постанов від 06.06.2023 року ВП №71965355 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 13400 грн. та від 06.06.2023 року ВП №71965355 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн., а також постанови від 06.06.2023 року ВП №70633251 про стягнення виконавчого збору в розмірі 13400 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивач не погоджується із винесенням постанови про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 13400 грн., оскільки вважає що добровільне виконання боржником рішення суду після відкриття виконавчого провадження позбавляє права державного виконавця стягувати з боржника виконавчий збір, у зв`язку із тим, що фактичне виконання відбулось не внаслідок вчинення виконавчих дій. Однак, суд не погоджується із такими твердження позивача.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ від 02.06.2016 року (далі - Закон №1404-VIІІ; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції чинній на момент відкриття ВП №70633251), Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Приписами статей 40, 42 Закону №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем.

Також, частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Зміст викладених правових норм дає підстави для висновку про те, що умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ. При цьому виконавець одночасно із відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.

Суд наголошує, що в тій редакції Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на мент відкриття виконавчого провадження, передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів, а не фактично стягнутій чи повернутій, або переданій стягувачу за виконавчим документом.

Частиною 3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» чітко передбачено стягнення виконавчого збору в разі повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд вважає, що відповідачем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору по ВП №70633251, а тому виконавчий збір в сумі 13400 грн., що стягується в рамках ВП №71965355 разом із витратами на виконавче провадження в сумі 69 грн. повинні бути сплачені боржником, незважаючи на те, що він добровільно виконав рішення суду після відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавчий збір в даній редакції Закону України «Про виконавче провадження» стягується не за фактично стягнуті суми чи передане майно, а за те, що підлягало стягнення чи передачі стягувачу, тобто незалежно від вчинених виконавчих дій.

Правова позиція суду щодо стягнення витрат на виконавче провадження вже була висловлена, тому і виконавчий збір в сумі 13400 грн. і витрати на виконавче провадження в сумі 69 грн. в рамках ВП №71965355 мають бути сплачені боржником, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними та скасування постанов від 06.06.2023 року ВП №71965355 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 13400 грн. та від 06.06.2023 року ВП №71965355 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн., а також постанови від 06.06.2023 року ВП №70633251 про стягнення виконавчого збору в розмірі 13400 грн.

Щодо спірних постанов від 06.06.2023 року ВП №71965441 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 399,24 грн., від 06.06.2023 року ВП №71965441 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн., від 06.06.2023 року ВП №71965523 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 300 грн., від 06.06.2023 року ВП №71965523 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн., суд зазначає наступне.

Згідно квитанції про здійснення платіжної операції від 06.06.2023 року ОСОБА_3 здійснив оплату виконавчого збору та витрат на виконавче провадження у ВП № 70633286, а саме у розмірі 699,24 грн. (399,24 грн. + 300 грн. = 699,24 грн.).

Отже, в день винесення вищезазначених спірних постанов позивачем було сплачено виконавчий збір в сумі 399,24 грн., який було визначено у ВП №70633286 та витрати на виконавче провадження в сумі 300 грн., які також були визначені у ВП №70633286, тому підстав для стягнення вищезазначених сум не було, та як наслідок винесення постанов про стягнення витрат на виконавче провадження у сумі 69 грн. по двом виконавчим провадженням: №71965441 та №71965523 також є протиправним.

Враховуючи викладене, постанови від 06.06.2023 року ВП №71965441 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 399,24 грн., від 06.06.2023 року ВП №71965441 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн., від 06.06.2023 року ВП №71965523 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 300 грн., від 06.06.2023 року ВП №71965523 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн. є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині скасування постанови від 07.06.2023 року ВП №71965355 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №71971233 та закінчення даного виконавчого провадження, судом вже було зазначено, що зведене виконавче провадження було відкрито 07.06.2023 року (до того, як державному виконавцю було відомо про сплату боржником коштів) та буде завершене державним виконавцем в разі сплати позивачем коштів по виконавчим провадженням, які залишилися несплаченими та не скасованими судом, тому дані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За результатами розгляду адміністративної справи відповідачем не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ч.5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 241, 241-246, 272, 287 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.06.2023 року ВП №71965441 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 399,24 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.06.2023 року ВП №71965441 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.06.2023 року ВП №71965523 про відкриття виконавчого провадження, в якому до стягнення підлягає сума в розмірі 300 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.06.2023 року ВП №71965523 про визначення розміру загальної суми мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 69 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна