Справа № 580/2479/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2479/19 Суддя (судді) першої інстанції: Віталіна ГАЙДАШ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Мельничука В.П.,

Собківа Я.М.,

При секретарі: Долинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року за розглядом заяви ОСОБА_1 про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення суду та зміну стягувача правонаступником у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання провести поновлення пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення пенсії позивачу;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, що викладене у листі від 05.04.2019;

- зобов`язати відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу з 21.02.2014 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 21.02.2014 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 21.02.2014 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі ОСОБА_2 , з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - задоволено частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року - скасовано. Позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання провести поновлення пенсії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо поновлення та виплати пенсії ОСОБА_2 з 14 лютого 2019 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 на підставі документів, що знаходяться в його пенсійні справі, починаючи з дати звернення - 14 лютого 2019 року».

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30 вересня 2021 року Касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2019 в частині, в якій скасовано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 щодо задоволення позовної вимоги про проведення індексації при поновленні пенсії ОСОБА_2 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у проведенні індексації, залишено без змін.

В іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2019 скасовано та залишено в силі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.10.2019.

У свою чергу, 01 вересня 2020 року судом першої інстанції у даній справі було видано виконавчий лист.

У подальшому, 31 серпня 2023 року до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою звернулась ОСОБА_1 про зміну стягувача правонаступником та зміну способу і порядку виконання рішення суду в адміністративній справі №580/2479/19, в якій остання просила суд:

- замінити стягувача - померлого ОСОБА_2 , на його правонаступника - його дружину , вдову ОСОБА_1 , громадянку України та мешканку Ізраїлю , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживали разом з пенсіонером на день його смерті;

- змінити спосіб та порядок виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду у Рішенні від 01.10.2019 року у справі № 580/2479/19 (зі змінами Касаційного адміністративного суду Верховного Суду України від 30.09.2021), а саме - зобов`язати відповідача провести поновлення пенсії за віком померлого ОСОБА_2 та здійснити виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера його дружині ОСОБА_1 з 21.02.2014 до 26.12.2021, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі ОСОБА_2 , з проведенням компенсації втрати частини доходів або в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав стягувача та його правонаступника від порушень з боку боржника.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну стягувача правонаступником та зміну способу і порядку виконання рішення суду в адміністративній справі №580/2479/19 - відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказану ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду та про заміну сторони виконавчого провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік - ОСОБА_2 - помер, та відповідно 24.06.2022 вона звернулась до пенсійного фонду із заявою про виплату їй пенсії, недоотриманої за життя чоловіка.

Дана пенсія є майном ОСОБА_2 та була передана після його смерті спадкоємцям, та оскільки на даний час не існує жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, тому подана заява є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що судом першої інстанції винесено обґрунтовану ухвалу, враховуючи, що вимоги зобов`язального характеру нерозривно пов`язані з особою стягувача і не допускають правонаступництва, відтак заміна сторони в виконавчому провадженні, у цьому випадку, не є належним способом захисту прав заявника.

Крім того, зміна способу виконання судового рішення в частині зобов`язання поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , як правонаступнику, змінить суть резолютивної частини судового рішення в цій частині, тому підстави для задоволення поданої заяви - відсутні.

На адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Інші сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 21.02.2014 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 21.02.2014 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі ОСОБА_2 , з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

На виконання вказаного рішення, 01 вересня 2020 року cудом першої інстанції видано виконавчий лист.

Однак у зв`язку зі смертю стягувача - ОСОБА_2 , його дружиною - ОСОБА_1 подано до суду заяву про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення суду та про заміну сторони виконавчого провадження.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вимоги зобов`язального характеру нерозривно пов`язані з особою стягувача і не допускають правонаступництва, а тому у суду відсутня можливість замінити сторону виконавчого провадження лише в частині вимог виконавчого листа та/або виконавчого провадження, що стосуються зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити нараховану, але не виплачену пенсію, відтак заміна сторони в виконавчому провадженні, у цьому випадку, не є належним способом захисту прав заявника, тому підстави для задоволення заяви - відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами положень статей 129 та 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У силу вимог статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Таким чином, під зміною способу і порядку виконання судового рішення розуміють застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення визначеними способом і порядком. При цьому, зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб і порядок виконання рішення суду.

У той же час, під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб.

Наявність таких обставин має бути підтверджена належними та допустимими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 21.02.2014 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести поновлення та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 21.02.2014 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі ОСОБА_2 , з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - задоволено частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2019 року - скасовано. Позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання провести поновлення пенсії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо поновлення та виплати пенсії ОСОБА_2 з 14 лютого 2019 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 на підставі документів, що знаходяться в його пенсійні справі, починаючи з дати звернення - 14 лютого 2019 року».

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2019 в частині, в якій скасовано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 щодо задоволення позовної вимоги про проведення індексації при поновленні пенсії ОСОБА_2 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у проведенні індексації, залишено без змін.

В іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2019 скасовано та залишено в силі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.10.2019.

З огляду на вказане, Черкаським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області поновити виплату пенсію за віком ОСОБА_2 на підставі документів, що знаходяться в його пенсійній справі, починаючи з дати звернення - 14 лютого 2019 року.

У даному випадку, ОСОБА_1 звертаючись до суду з заявою про зміну способу порядку та виконання рішення суду вказує на неможливість виконати пенсійним фондом вказаного судового рішення з огляду на смерть позивача, тому просить зобов`язати відповідача провести поновлення пенсії за віком померлого ОСОБА_2 та здійснити виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера його дружині - ОСОБА_1 з 21.02.2014 до 26.12.2021, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі ОСОБА_2 , з проведенням компенсації втрати частини доходів або в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав стягувача та його правонаступника від порушень з боку боржника.

У даному випадку, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зазначеній нормі кореспондує частина третя ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII відповідно до якої, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

При цьому, під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способам. Змінюючи спосіб і порядок судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі № 281/1618/14-а.

Як свідчать матеріали справи, 27 грудня 2021 року ОСОБА_2 (стягувач) - помер, що і слугувало підставою для звернення його дружини до суду з відповідною заявою.

Згідно частин першої та другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

За змістом частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У контексті наведених положень Закону № 1404-VIII вбачається, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених статтею 39 цього Закону.

У той же час, цей Закон не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача.

Так, за правилами частини першої статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Крім того, у відповідності до частини четвертої статті 379 КАС України положення цієї статті щодо заміни сторони виконавчого провадження застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можливе на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не рішенням державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.03.2020 у справі №673/544/19.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

У пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» від 12 березня 2009 року (заява № 38683/04) зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини «Воротнікова проти України» від 14 лютого 2008 року (заява № 1225/02) зазначено про те, що виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що право на отримання пенсії правонаступник має у випадку, якщо така пенсія була нарахована померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили, однак не отримана померлим.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статей 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до частини першої статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За змістом статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Таким чином, суми соціальних виплат (у даному випадку пенсії) передаються членам сім`ї спадкодавця.

Однак, як вірно відзначено судом першої інстанції, у матеріалах адміністративної справи відсутні докази поновлення та виплати пенсії за віком ОСОБА_2 з 21.02.2014, а також нарахування останньому суми недоотриманої пенсії з 21.02.2014.

Відтак, сума пенсії, яка фактично не була нарахована пенсіонеру - не може вважатися недоотриманою сумою пенсії і не підлягає виплаті в порядку статті 52 Закону №1058-IV та не входить до складу спадщини, оскільки така в силу положень статі 1219 ЦК України нерозривно пов`язана з особою спадкодавця та не може бути передана іншим особам.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01.05.2023 у справі № 520/926/21.

Предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Втім, у суду відсутня можливість замінити сторону виконавчого провадження лише в частині вимог виконавчого листа та/або виконавчого провадження, що стосуються зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити нараховану, але не виплачену пенсію.

За таких підстав, заміна сторони в виконавчому провадженні, у цьому випадку, не є належним способом захисту прав заявника.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 07 вересня 2022 року по справі № 520/19364/2020.

При цьому, відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 286/3516/16-ц (Провадження № 14-95цс19), спір про стягнення успадкованої суми неотриманих спадкодавцем пенсійних виплат, має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення порядку і способу виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2019 року та заміну сторони виконавчого провадження у даній справі.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.П. Мельничук

Я.М. Собків