Справа № 552/3587/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 р.Справа № 552/3587/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Турченко Т.В., м. Полтава, повний текст складено 19.09.23 року по справі № 552/3587/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Київського районного суду міста Полтави з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі за текстом - ДПП, відповідач), у якому просив суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.03.2023 серії БАБ № 565915, винесену поліцейським інспектором ВБДВ БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Кушка Володимира Івановича;

- провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність оскаржуваної постанови серії БАБ № 565915 від 01.03.2023, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та ч. 2 ст. 122 КУпАП. Також, звернув увагу на порушення інспектором процедури розгляду справи в частині складення спірної постанови за відсутності позивача, не повідомлення його про початок розгляду справи та не надання на ознайомлення доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, зокрема відеофіксації.

З посиланням на частину 2 статті 122 КупАП, наголосив, що санкція вказаної статті передбачає відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, в той час, як позивач, не починав рух і не змінював напрямок, а здійснив зупинку на вимогу поліцейського, відтак, не може нести відповідальність за вказаною нормою, а його дії підпадають під санкцію статті 125 КУпАП, відповідальність згідно якої, передбачає накладення попередження, а не штрафу.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19.09.2023 у справі № 552/3587/23 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовлено.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Київського районного суду м. Полтави від 19.09.2023 у справі № 552/3587/23 та ухвалити нове рішення про задоволення позову; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.03.2023 серії БАБ № 565915, винесену поліцейським інспектором ВБДВ БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Кушка Володимиром Івановичем із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору, понесені при поданні позову та апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про помилковість висновків суду першої інстанції щодо достатності в матеріалах справи доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушень, передбачених частиною 5 статті 121 КУпАП, оскільки, під час ознайомлення в суді першої інстанції з відеозаписом з нагрудної камери 476251 поліцейського, позивачем було виявлено, що з останнього неможливо встановити факт керування ОСОБА_1 автомобілем без пристебнутого ременя. З огляду на вказане, відеозапис, долучений до матеріалів справи не є належним та допустимим доказом вчинення правопорушення в розумінні КАС України та ст. 251 КУпАП.

Крім того, з вказаного відео вбачається, що позивач не був пристебнутий ременем безпеки вже під час стоянки, а не під час керування транспортним засобом, у зв`язку з чим інспектором зроблено помилковий висновок про порушення ОСОБА_1 вимог частини 5 статті 121 КУпАП, відповідальність за якою настає лише у разі виявлення факту керування автомобілем без пристебнутого ременя безпеки.

З посиланням на частину 2 статті 122 КУпАП та підпункт «б» пункту 9.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі по тексту ПДР України), стверджував, що судом залишено поза увагою неправильну кваліфікацію дій щодо неувімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки автомобілю поліцейським, адже зі змісту частини 2 статті 122 КУпАП вбачається відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, в той час, як ОСОБА_1 здійснив вимушену стоянку, що підпадає під дію статті 125 КУпАП та санкція за порушення якої, передбачає здійснення попередження, а не накладення штрафу, як було здійснено патрульним. Наголосив, що наведена позиція узгоджується із позицією Другого апеляційного адміністративного суду у постанові по справі № 537/2822/19 від 26.09.2019 та у постанові по справі № 524/5588/20 від 28.12.2020.

За таких обставин, вважав, що оскільки в даному випадку відсутній факт початку руху чи зміні його напрямку, то порушення позивачем вимог підпункту «б» пункту 9.9 ПДР України під час зупинки транспортного засобу, не може бути кваліфіковане за частиною 2 статті 122 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги дублюють зміст позовної заяви.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання, про причини неявки до суду не повідомили.

Позивачем в апеляційної скарзі було заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 та ч. 2 ст. 313 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою інспектора ВБДВ БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП Кушко В. І. від 01.03.2023 серії БАБ № 565915 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КпАП України, ч. 2 ст. 122 КУпАП з накладенням штрафу в сумі 510 грн.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що 01.03.2023 о 10 год. 00 хв. на 91 км а/д М-22 Полтава-Олександрія керував транспортним засобом OPEL VIVARO, номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.п 2.3 «в» ПДР України, а також після зупинки працівником поліції не увімкнув світлову сигналізацію, чим порушив п.п. 9 «б» ПДР України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена інспектором за наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, та ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки факт вчинення позивачем вказаних правопорушень підтвердився в ході судового розгляду справи після дослідження наявного в матеріалах справи відеозапису.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

На виконання пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Так, предметом розгляду спірної справи є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.03.2023 серії БАБ № 565915 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 5 статті 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначено ПДР України.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із підпунктом «в» пункту 2.3 розділу 2 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Колегія суддів зазначає, що однією із підстав притягнення позивача до адміністративної відповідальності було порушення підпункту «в» пункту 2.3 ПДР України, а саме керування транспортним засобом з непристебнутим ременем безпеки.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем до суду першої інстанції на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП та частиною 2 статті 122 КУпАП, надано відеозапис із нагрудної камери поліцейського 476251.

Колегія суддів, дослідивши відеозапис, який міститься в матеріалах справи, встановила, що позивач, керуючи транспортним засобом OPEL VIVARO, був зупинений працівником патрульної поліції та проінформований про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП, а саме керування транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки не будучи пристебнутим ременем безпеки.

З вказаного відеозапису вбачається, що на момент, коли вже було здійснено зупинку транспортного засобу позивача та до нього підійшов інспектор патрульної поліції, ОСОБА_1 не був пристебнутий паском безпеки.

Однак, варто наголосити, що з дослідженого колегією суддів відеозапису встановлено, що на момент керування позивачем транспортним засобом не вбачається наявність чи відсутність ременя безпеки. Колегія суддів наголошує, що з відео взагалі не можливо встановити, хто був за кермом транспортного засобу під час його руху.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність пристебнутого ременя безпеки під час стоянки транспортного засобу, не вказує на наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП, яка настає лише у разі керування транспортним засобом (тобто перебування автомобіля у русі).

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що наданий відповідачем доказ, а саме відеозапис, беззаперечно не підтверджує факт відсутності чи наявності пристебнутого паску безпеки позивача під час керування транспортного засобу, що слугувало підставою для винесення спірної постанови.

Таким чином, суд першої інстанції, неповно встановивши обставини справи та неналежно дослідивши наявних в матеріалах справи доказ, а саме відеозапис із нагрудної камери поліцейського 476251, дійшов передчасного висновку про доведення відповідачем акту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вчинення позивачем порушення підпункту «в» пункту 2.3 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною 5 статті 121 КУпАП, не підтверджено належними і допустимими доказами, що вказує на незаконність спірної постанови м в цій частині.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 05.03.2020 по справі № 607/7987/17, від 02.12.2019 по справі 766/16904/16-а, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 24.01.2019 по справі № 428/2769/17, від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, яка є обов`язковою для врахування в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Що стосується недотримання позивачем ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, зокрема, неувімкнення світлової сигналізації під час здійснення зупинки на вимогу поліцейського, згідно із вимогами підпункту «б» пункту 9.9 ПДР України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведеної норми слідує, що відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП настає, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Відповідно до підпункту «г» пункту 9.1 ПДР України, увімкнення аварійної сигналізації, відноситься до попереджувальних сигналів.

Відповідно до п. 9.1 ПДР України аварійна світлова сигналізація є попереджувальним сигналом.

При чому, пунктом 9.2 ПДР України встановлено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно підпунктом «б» пункту 9.9 ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу працівника поліції або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Зі змісту наведених норм слідує, що ПДР України встановлено різні випадки для виникнення у водія обов`язку із застосування попереджувальних сигналів, зокрема подавати сигнали світловими покажчиків перед початком руху, зупинкою або зміною напрямку руху, а обов`язок з увімкнення аварійної сигналізації виникає у разі здійснення вимушеної зупинки на вимогу поліцейського або водія світлом фар.

При цьому, відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП настає, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами виключно при початку руху чи зміні його напрямку, що в свою чергу передбачено пунктом 9.2 ПДР України.

Водночас, у спірних правовідносинах мала місце вимушена зупинка на вимогу поліцейського, що вказує на наявність підстав для застосування підпункту «б» пункту 9.9 ПДР України.

Так, зі змісту наданого відповідачем до матеріалів справи відеозапису чітко вбачається, що дійсно, на момент зупинки працівником патрульної поліції ОСОБА_1 , останній не увімкнув світлову сигналізацію, що свідчить про порушення позивачем вимог підпункту «б» пункту 9.9 ПДР України, а саме, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Таким чином, відповідачем притягнуто позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КупАП за порушення вимог підпункту «б» пункту 9.9 ПДР України.

Разом з цим, колегія суддів наголошує, що диспозицією ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості. Даною нормою права не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

Враховуючи викладене, порушення позивачем вимог п.п. «б» п. 9.9 ПДР України, а саме не ввімкнення аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського, не може бути кваліфіковане за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що приписами ст. 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених ст.ст. 121 - 128, ч. 1 і 2 ст. 129, ст.ст. 139 і 140 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем було неправильно кваліфіковано виявлене правопорушення позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що потягло за собою протиправне притягнення його до відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв.

За таких обставин суд доходить висновку, що порушення позивачем вимог п. 9.9. «б» Правил дорожнього руху, а саме після зупинки на вимогу поліцейського не ввімкнена аварійна світлова сигналізація, свідчить про відсутність в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 122 КУпАП, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за зазначеної статтею.

Так, враховуючи, що відповідачем на виконання обов`язку доказування вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не надано до суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП та з огляду на невірну кваліфікацію дій позивача, пов`язаних із порушенням вимог підпункту «б» пункту 9.9 ПДР України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову та скасування спірної постанови.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та ч. 2 ст. 122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

З огляду на викладене, враховуючи, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та ч. 2 ст. 122 КУпАП, колегія суддів вважає, що рішення Київського районного суду м. Полтави від 19.09.2023 по справі № 552/3587/23 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.7 ст.139 КАС України).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією № 0.0. від 23.06.2023 ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання адміністративного позову по справі № 552/3587/23 в розмірі 536,80 грн. (а.с.8-а) та сплачено судовий збір згідно з квитанцією № 28-16333489/с від 28.09.2023 за подання апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19.09.2023 по справі № 552/3587/23 в розмірі 805,50 грн.

Оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про задоволення позову, керуючись ст. 139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1342,30 грн.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19.09.2023 по справі № 552/3587/23 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 01.03.2023 серії БАБ № 565915, винесену поліцейським інспектором ВБДВ БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Кушка Володимира Івановича.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та ч .2 ст. 122 КупАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальній сумі 1342,30 (одна тисяча триста сорок дві) грн, 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.А. Спаскін С.П. Жигилій