Справа № 200/4876/23
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року Справа№200/4876/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення від 08.03.2023 №24 та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення від 08.03.2023 №24 та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 07.08.2022 він через особистий кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України подав заяву про призначення пенсії на пільгових умовах згідно з вимогами частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви було додано документи, перелік яких передбачено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 №22-1. Позивач зазначив, що право на пільгову пенсію незалежно від віку обумовлене наявністю стажу роботи в підземних умовах за професіями, що включені до Списку робіт і професій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202, не менше 25 років. За принципом екстериторіальності зазначену заяву розглянуто відповідачем ГУ ПФУ в Одеській області (далі - відповідач). Своїм рішенням від 15.08.2022 №24 відповідач відмовив в призначенні пільгової пенсії, зазначивши, що пільговий стаж за Постановою №202 складає 23 роки 11 місяців 21 день, роботи за провідними професіями складає 15 років 1 місяць 20 днів. Позивач зауважив, що 05.12.2022 Донецьким окружним адміністративним судом у справі № 200/4388/22 ухвалено рішення, яким частково було задоволено його позов до відповідача. Рішенням суду визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 15.08.2022. Звернувшись до відповідача з адвокатським запитом щодо виконання рішення суду та призначення пенсії на пільгових умовах, позивач отримав відповідь відповідача в якій було зазначено, що рішення суду від 05.12.2022 по справі №200/4388/22 виконано, зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 05.11.2001 по 12.11.2001, з 01.07.2014 по 05.07.2014, з 01.08.2014 по 02.08.2014 та дня роботи 01.03.2022, повторно розглянуто заяву позивача від 07.08.2022 та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 08.03.2023 №24, також у листі зазначено, що до пільгового стажу не враховано періоди роботи: з 15.10.2001 по 04.11.2001, з 1.11.2001 по 13.11.2001, з 01.02.2012 по 05.02.2012 та з 25.03.2022 по 31.03.2022, оскільки заявник у зазначений період не був безпосередньо зайнятий повний робочий день на підземних роботах. До даного листа додано копію рішення про відмову у призначенні пенсії від 15.08.2022 №24 та розрахунок стажу за формою РС-право. Позивач зазначив, що з копії рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 08.03.2023 №24 слідує, що його страховий стаж становить 23 роки 1 місяць 17 днів, пільговий стаж: підземні провідні професії - 15 років 1 місяць 17 днів; підземні професії за постановою 202 - 24 роки 0 місяців 07 днів. Позивач закцентував свою увагу, що розрахунок стажу проведений відповідачем не відповідає дійсності. Крім того, приймаючи рішення про повторну відмову у призначенні пенсії відповідачем зазначено про не зарахування нових періодів роботи, які не зазначалися у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 15.08.2022 №24, що у свою чергу свідчить про протиправність дій з боку відповідача, що полягає у зволіканні призначити пенсію на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону № 1058-ІV. Позивач вважає рішення відповідача від 08.03.2023 №24 про відмову в призначенні пенсії протиправним, таким, що порушує конституційні гарантії та його право на пенсійне забезпечення незалежно від віку згідно з ч.3 ст.114 ЗУ №1058-ІV.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на виконання рішення суду від 05.12.2022 по справі № 200/4388/22 Головним управлінням була повторно розглянута заява позивача від 07.08.2022 про призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 ЗУ№1058-ІV. На підставі поданих позивачем документів та з урахуванням зобов`язань, покладених на Головне управління судовим рішенням від 05.12.2022 у справі №200/4388/22 було встановлено, що загальний страховий стаж позивача складає 23 роки 1 місяць 17 днів, стаж роботи під землею на провідних професіях 15 років 1 місяць 26 днів, загальний стаж роботи під землею 24 роки 0 місяців 7 днів. Відповідач зауважив, що враховуючи відсутність у позивача стажу роботи на провідних професіях під землею у розмірі 20 років, та відсутність загального стажу підземних робіт у розмірі 25 років, у Головного управління були відсутні будь-які правові підстави для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 24 від 08.03.2023 позивачу було обґрунтовано відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Відповідач зазначив, що до пільгового стажу позивача згідно ч.3 ст.114 Закону № 1058 не було зараховано періоди роботи: з 15.10.2001 по 04.11.2001, з 1.11.2001 по 13.11.2001, з 01.02.2012 по 05.02.2012 та з 25.03.2022 по 31.03.2022, оскільки позивач не перебував безпосередньо на підземних роботах, зазначені періоди не можуть бути зараховані до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії незалежно від віку. Відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.09.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, про що свідчить наявність кабінету електронного суду у представника позивача та відповідача із відповідною відміткою в графі «доставлено» та графі «дата встановлення статусу» зазначено 11.09.2023.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як раніше вже було встановлено судом при розгляді справи №200/4388/22 та зазначено у рішенні суду від 05.12.2022, що також не заперечується сторонами по справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується відповідною копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , місцезнаходження: 65107, Одеська область, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

07.08.2022 року позивачем, за допомогою вебпорталу електронних послуг, було подано заяву (разом з доданими документами) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

15.08.2022 року за наслідками розгляду поданої позивачем заяви відповідачем було прийнято рішення № 24, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV через відсутність необхідного пільгового стажу роботи.

Як видно з цього рішення, до страхового стажу позивача зараховано усі періоди.

До пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи позивача відповідно до довідки № 420 від 07.07.2022 року, оскільки запис з 05.11.2001 року по 06.09.2001 року про початок та кінець роботи внесено не у хронологічному порядку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4388/22 від 05.12.2022 було вирішено: позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 24 від 15.08.2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.08.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, із зарахуванням до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 05.11.2001 року по 12.11.2001 року, з 01.07.2014 року по 05.07.2014 року, з 01.08.2014 року по 02.08.2014 року та дня роботи 01.03.2022 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно до довідки від 20.01.2023 про набрання законної сили Донецького окружного адміністративного суду, вищезазначене рішення набрало законної сили 05.01.2023.

Як встановлено судом, не заперечується сторонами по справі, підтверджується матеріалами позовної заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання вищезазначеного рішення було повторно розглянуто заяву позивача про призначення йому пенсії від 07.08.2022 та було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №24 від 08.03.2023 на заміну рішення №24 від 15.08.2022. В даному рішенні відповідач зазначив, відмова про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 07.08.2022. Вік заявника 38 років 11 місяців. Відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівники зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах з видобутку вугілля, сланцю та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії - за списком робіт і професій, що затверджено Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію не залежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах, за умови якщо були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05.12.2022 по справі 200/4388/22, до пільгового стажу зараховано періоди роботи :з 05.11.2001 по 12.11.2001, 01.07.2014 по 05.07.2014 та 01.08.2014 по 02.08.2014 до страхового стажу зараховано період : з 25.03.2022 по 31.03.2022. Страховий стаж особи становить 23 роки 1 місяць 17 днів. Пільговий стаж особи становить: підземні провідні професії -15 років 1 місяць 26 днів, підземні професії за постановою № 202 24 роки 0 місяців 07 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди роботи. Працює. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату з 26.08.2033 року. На обліку в територіальних органах пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

На адвокатський запит представника позивача, відповідачем була надана відповідь від 05.05.2023 №1500-0302-8/55120, в якій відповідач зазначив, що Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05.12.2022 року по справі №200/4388/22, яким було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.08.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, із зарахуванням до пільгового стажу періодів його роботи з 05.11.2001 року по 12.11.2001 року, з 01.07.2014 року по 05.07.2014 року, з 01.08.2014 року по 02.08.2014 року та дня роботи 01.03.2022 року, виконано. На виконання рішення суду відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 07.08.2022 року та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 08.03.2023 року № 24 на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 15.08.2022 року № 24 (рішення та розрахунок стажу додаються). До пільгового стажу згідно частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не враховано періоди роботи з 15.10.2001 по 04.11.2001, з 13.11.2001 по 13.11.2001, з 01.02.2012 по 05.02.2012 та з 25.03.2022 по 31.03.2022, оскільки заявник в зазначені періоди не був безпосередньо зайнятий повний робочий день на підземних роботах.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вже було зазначено в рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 05.12.2022 по справі №200/4388/22, - право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає ст. 114 Закону № 1058-IV.

Як видно з оскаржуваного рішення № 24 від 15.08.2022 року, підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність у нього на момент звернення передбаченого ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV пільгового стажу.

Положеннями ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV визначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Відповідно до п. 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно з п. 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Судом установлено, що посади, на яких працював позивач у спірні періоди, віднесені до Списків № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що були чинними у вказані періоди роботи позивача (постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, від 16.01.2003 року № 36 та від 24.06.2016 року № 461).

31.03.1994 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 202 «Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років» (далі - Постанова КМУ № 202).

До розд. І «Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт» Постанови КМУ № 202 так само включені усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Порядок підтвердження стажу роботи регулюється положеннями ст. 62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Згідно з приписами ст. 62 Закону № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень пп. 2 п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 від 11.07.2001 року стосовно спірних періодів наявні такі записи:

- № 4: 05.11.2001 року - 12.11.2001 року - заняття у навчальному пункті;

- № 5: 14.11.2001 року - прийнятий учнем машиніста підземних установок;

- № 6: 02.01.2002 року - переведено машиністом підземних установок 3 р. підземним з повним робочим днем у шахті;

- № 7: 30.11.2006 року - переведено учнем гірника очисного забою підземним з повним робочим днем у шахті;

- № 8: 30.01.2007 року - переведено гірником очисного забою 4 р. підземним з повним робочим днем у шахті;

- № 9 - № 10: відмітки щодо реорганізації підприємства;

- № 11: 30.01.2007 року - переведено гірником очисного забою 5 р. підземним з повним робочим днем у шахті;

- № 12: відмітка щодо реорганізації підприємства;

- № 13: 06.12.2011 року - звільнений за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням;

- № 14: 06.02.2012 року - прийнятий гірником очисного забою підземним 5 р. з повним робочим днем у шахті;

- № 15: 09.05.2018 року - переведено гірником очисного забою 4 р. з повним робочим днем у шахті;

- № 16: відмітка щодо реорганізації підприємства;

- № 17: 14.11.2018 року - переведено гірником очисного забою 5 р. з повним робочим днем у шахті;

- № 18: 01.04.2020 року - переведено гірником очисного забою 4 р. з повним робочим днем у шахті;

- № 19: 18.09.2020 року - переведено гірником очисного забою 5 р. з повним робочим днем у шахті.

Записів щодо звільнення з останньої посади трудова книжка позивача не містить.

Суд зауважує, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи за вказані вище періоди, які не мають дефектів їх вчинення.

Відповідно до приписів ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже враховуючи вищенаведене, судом надавалась вже оцінка періодам роботи позивача які відображені у його трудовій книжці, що вже було встановлено судом при розгляді справи №200/4388/22 та доказуванню не потребує.

Судом, при розгляді справи №200/4876/23, інших записів в трудовій книжці серії НОМЕР_3 яку було надано в якості доказів позивачем разом із позовною заявою виявлено не було.

Зі спірного рішення відповідача від 08.03.2023 не вбачається які саме періоди роботи позивача не були йому зараховані до його пільгового стажу за Списком №1, в той же час судом з відповіді відповідача від 05.05.2023 на адвокатський запит, було встановлено, що позивачу не зараховано до його пільгового стажу згідно ч.3 ст.114 ЗУ №1058-ІV періоди роботи: з 15.10.2001 по 04.11.2001, з 1.11.2001 по 13.11.2001, з 01.02.2012 по 05.02.2012 та з 25.03.2022 по 31.03.2022.

Як вбачається з позовної заяви, позивач не оскаржує не зарахування відповідачем до його пільгового стажу, наступні періоди роботи - з 15.10.2001 по 04.11.2001, з 1.11.2001 по 13.11.2001, з 01.02.2012 по 05.02.2012, таким чином суд не буде надавати оцінку діям відповідача стосовно не зарахуванню цих періодів.

В той же час, однією з позовних вимог позивача є зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 робіт і професій, затверджуваним постановою КМУ від 31.03.1994 №202, а також за провідною професією період роботи з 25.03.2022 по 31.03.2022 на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» згідно ч.3 ст.114 ЗУ №1058-ІV.

Суд зауважує, що Рішення повинно містити чіткі і зрозумілі, а також з посиланням на правові норми, критерії оцінки трудової діяльності особи, що звернулась за призначенням пенсії. В рішенні пенсійного органу за загальним правилом повинно бути надано оцінку всім періодам роботи особи, що вказані в трудовій книжці позивача, оскільки і особа, і суд (якщо рішення пенсійного органу оскаржено) повинен чітко розуміти періоди і підстави, що зараховані/не зараховані для призначення пенсії.

Враховуючи, що ані первинне рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії №24 від 15.08.2022, ані рішення про відмову у призначенні пенсії №24 від 08.03.2023 прийняте з урахуванням висновків суду від 05.12.2022 по справі 200/4388/22 не містить чітких критеріїв оцінки трудової діяльності позивача та не містять підстав з яких позивачу був не зарахований спірний період його роботи з 25.03.2022 по 31.03.2022.

Тільки після отримання відповіді на адвокатський запит, позивач дізнався про наявні підстави не зарахування цього періоду до його пільгового стажу.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що судом при розгляді справи №200/4388/22 надавалась оцінка трудової діяльності позивача, записів щодо звільнення з останньої посади трудова книжка позивача не містить, в трудовій книжці належним чином здійснені записи за вказані вище періоди, які не мають дефектів їх вчинення, при цьому записи у трудовій книжці, які стосуються цих періодів, містять відомості про характер праці (зокрема, на посаді «гірник очисного забою») та умови праці позивача на відповідній посаді («повний робочий день у шахті»), тобто дані відомості підтверджують пільговий характер роботи позивача, а суд при розгляді справи №200/4876/23 не вбачає підстав відступити від цих висновків, таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем безпідставно не зараховано до пільгового стажу позивача період його роботи з 25.03.2022 по 31.03.2022.

Таким чином, вищезазначена позовна вимога в частині зобов`язання відповідача зарахувати йому до пільгового стажу згідно ч.3 ст.114 ЗУ №1058-ІV період роботи з 25.03.2022 по 31.03.2022 на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» підлягає задоволенню.

Cтосовно зазначеного позивачем у його позовній заяві щодо наявного у нього пільгового стажу за провідною професією, який становить 15 років 1 місяць 20 днів та з урахуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України № 8 від 20.01.1992 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» дає можливість додатково зарахувати до пільгового стажу 3 роки 9 місяців, суд зазначає наступне.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8, працівникам, зайнятим на підземних роботах та в металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності зі статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювавши повного стажу, передбаченого зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної та в металургії роботи із зарахуванням до нього:

- кожного повного року гірничим очисного забою, прохідником, забійником на відбійних молотках, машиністом гірничих виємочних машин, сталеваром, горновим, агломератником, вальцювальником гарячого прокату - за 1 рік роботи 3 місяці;

- кожного повного року роботи, передбаченої у відповідних розділах списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, - за 9 місяців.

Згідно частини 1 статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

Тобто, відповідно до роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 20.01.1992 № 8, основною умовою для взаємозаліку пільгового трудового стажу роботи є наявність 10-річного стажу роботи.

Відповідно до роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 працівникам, зайнятим на підземних роботах та у металургії, які мають не менше 10 років стажу роботи, що дає право на пенсію незалежно від віку у відповідності зі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але не відпрацювавши повного стажу, передбаченою зазначеною статтею Закону, пенсія незалежно від віку може призначатися при наявності не менше 25 років стажу підземної та в металургії роботи із зарахуванням до нього кожного повного року роботи прохідником - за 1 рік роботи 3 місяці.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ внесено зміни до Прикінцевих положень «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пункт 16 цих положень передбачає, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено умови призначення пільгових пенсій.

Пенсійний фонд України звернувся до Міністерства соціальної політики щодо застосування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Міністерство соціальної політики розглянуло звернення Пенсійного фонду України щодо застосування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У листі Міністерства соціальної політики України № 12281/0/2-18/21 від 26.06.2018 року зазначено, що пунктом 5 постанови Верховної Ради України від 06.12.1991 року № 1931-XII «Про порядок введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» Міністерству соціального забезпечення України було надано право давати роз`яснення про порядок застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі-Закон № 1788), обов`язкові для всіх підприємств, установ і організацій, розташованих на території України. Згідно вказаного листа, у зв`язку з тим, що роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечений» втратило чинність і право та порядок призначення пенсій на пільгових умовах працівникам, зайнятим на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії визначаються відповідно до частини третьої ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», немає підстав зараховувати до стажу кожного повного року роботи гірничим очисного забою - за 1 рік роботи 3 місяці.

Листом від 02.10.2018 року № 19997/0/2-18 Міністерство соціальної політики України відкликало свій лист від 26.06.2018 року № 12281 /0/2-18-21 та зазначило про доцільність застосування роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно листа Міністерства соціальної політики України №1209-27 від 12.09.2018 року, до законодавчого врегулювання питання внесення змін до статті 114 Закону №1058, органи Пенсійного фонду України при призначенні пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону №1058 враховують роз`яснення №8.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі № 242/5448/16-а.

При цьому, як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом, позивач працював за провідною професією, що також зазначено та не оскаржується відповідачем відповідно до спірного рішення №24 прийнятим відповідачем від 08.03.2023, що також було зазначено у попередньому рішенні про відмову у призначенні пенсії прийнятому відповідачем від 15.08.2022, з якого вбачається, що позивач має пільговий стаж: з яких підземні провідні професії 15 років 1 місяць 26 днів, але судом було встановлено, що також не заперечується сторонами по справі, та на чому акцентує увагу позивач у своїй позовній заяві, відповідачем не були враховані роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8.

Отже, враховуючи вищезазначене, позивач має повних 15 років підземних робіт, які зараховані відповідачем до його пільгового стажу та безпосередньо до підземних провідних професій.

Відповідно до роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року № 8, за кожний повний рік такої роботи зараховується додатково 3 місяці, таким чином відповідач повинен додатково зарахувати позивачу до його пільгового стажу за Списком №1, 15 років х 3 місяці = 45 місяців, що складає 3 роки 9 місяців.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не були враховані роз`яснення Міністерства соціального захисту населення України від 20.01.1992 №8, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати позивачу додатково 3 роки 9 місяців за час роботи за провідною професією з урахуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №8 до його пільгового стажу за Списком №1.

Стосовно позовної вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача призначити йому пенсію від 07.08.2022 згідно з ч.3 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом, що також не заперечується сторонами по справі, позивач 07.08.2022 звернувся до територіальних органів ПФУ з заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ч.3 ст.114 ЗУ №1058-ІV.

Відповідно до приписів ч.3 ст.114 ЗУ №1058 (чинними на дату звернення позивача з заявою про призначення пенсії), якими передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що наявний у позивача пільговий стаж який зарахований йому відповідачем відповідно до спірного рішення від 08.03.2023 становить 24 роки 0 місяців 7 днів, що також не заперечується відповідачем по справі. В той же час, з урахуванням висновків суду по цій справі, відповідно до яких позивач має протиправно не зарахованих йому відповідачем: 7 днів за період його роботи з 25.03.2022 по 31.03.2022; додаткових 3 роки 9 місяців відповідно до роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №8, що разом становить 27 років 9 місяців 14 днів. Враховуючи вищезазначене, а також наявність у позивача на час його звернення 07.08.2022 повних 27 років пільгового стажу за Списком №1, що передбачені ч.3 ст.114 ЗУ №1058-ІV суд вважає за необхідне визнати протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії №24 від 08.03.2023 на заміну рішення №57 від 15.08.2022 та як наслідок скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії №24 від 08.03.2023 на заміну рішення №57 від 15.08.2022.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту свого порушеного шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію та зарахувати спірні періоди, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

В постанові від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював визначення «ефективного правосуддя» та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зазначені висновки також відповідають позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.

Водночас у постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював висновок, згідно якого у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, а також те, що підчас розгляду адміністративного спору судом встановлено дотримання позивачем необхідних умов для призначення пенсії за віком, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову шляхом визнання протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії №24 від 08.03.2023 на заміну рішення №24 від 15.08.2022 позивачу незалежно від віку згідно з нормами ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та як наслідок скасувати його, зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком робіт і професій, затверджуваним постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202, а також за провідною професією період роботи на посаді гірника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті з 25.03.2022 по 31.03.2022 на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» згідно з ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», додаткових 3 роки 9 місяців за час роботи з урахуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №8, зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію згідно з ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.08.2022 з урахуванням висновків суду по цій справі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 05.09.2023, позивач за подання адміністративного позову сплатив 858,88 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у розмірі 858,88 грн.

Позивач зазначив у позовній заяві, що у зв`язку з розглядом цієї справи ним були понесені витрати на професійну правничу допомогу.

Як зазначає позивач, між ним та Адвокатським Бюро «Молчанової Наталії» був укладений договір про надання правової допомоги № 07/07/22 від 28.07.2022 року та додаткова угода №1 від 16.08.2023 року, відповідно до умов яких вартість послуг адвоката склала 12000,00 грн., які позивач сплатив частково у розмірі 10000,00 грн.

При цьому в позовній заяві позивач вказує, що орієнтовний розмір витрат на правову допомогу становить 12000,00 грн.

Однією з позовних вимог позивача є стягнення на його користь понесених ним та документально підтверджених судових витрат по справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 132 цього Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 цього Кодексу визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 вказаного Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 134 вказаного Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що Кодекс адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.ч. 6 та 7 ст. 134 Кодексу, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Європейський суд з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Судом установлено, що між позивачем та Адвокатським Бюро «Молчанової Наталії» був укладений договір про надання правової допомоги № 07/07/22 від 28.07.2022 року.

Відповідно до ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 05.09.2023 року серії АН № 1242847, виданим Адвокатським бюро «Молчанової Наталії», на підставі договору про надання правової допомоги № 07/07/22 від 28.07.2022 року, правничу допомогу має надавати адвокат Молчанова Наталія Анатоліївна (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3538 від 07.03.2012 року), яка і є представником позивача у даній справі.

За умовами п. 4.2. зазначеного договору за правову допомогу клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар). Розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги складає 2000,00 грн. за годину роботи.

16.08.2023 року до вищевказаного договору сторонами було підписано додаткову угоду № 1, відповідно до п. 3 якої детально визначено обсяг послуг та визначено, що їх вартість становить 12000,00 грн.

Суд зауважує, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення про форму та зміст розрахункових документів, затверджене наказом Міністерства фінансів України № 13 від 21.01.2016 року, та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління НБУ № 148 від 29.12.2017 року, не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Враховуючи наведене, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера 31/10 від 31.10.2023 року, позивачем сплачено Адвокатському бюро «Молчанової Наталії» 10 000,00 грн.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що у наданому до суду відзиві на позов чи у матеріалах будь-які клопотання з боку відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та обґрунтування їх неспівмірності відсутні.

Враховуючи викладене, а також те, що позивачем судові витрати у вигляді витрат за професійну правничу допомогу фактично були сплачені в сумі 10 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах позовної заяви належними доказами, суд дійшов висновку стягнути на користь позивача вищезазначену суму за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65012, Одеська область, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ) про визнання протиправним рішення від 08.03.2023 №24 та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () про відмову у призначенні пенсії №24 від 08.03.2023 на заміну рішення №24 від 15.08.2022 ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) незалежно від віку згідно з нормами ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) до пільгового стажу за Списком №1 робіт і професій, затверджуваним постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202, а також за провідною професією період роботи: на посаді гірника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті з 25.03.2022 по 31.03.2022 на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» згідно з ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», додаткових 3 роки 9 місяців за час роботи з урахуванням роз`яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 №8.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області () призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) пенсію згідно з ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.08.2022 з урахуванням висновків суду по цій справі.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65012, Одеська область, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65012, Одеська область, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) понесені ним судові витрати на правничу допомогу у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 11 грудня 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець