Справа № 140/11305/23
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/11305/23 пров. № А/857/17128/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року в справі №140/11305/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними та скасування рішень і наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-

суддя в 1-й інстанції Ковальчук В.Д.,

час ухвалення рішення 21.08.2023 року,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просив:

1. Визнати незаконним та скасувати рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яке оформлене протоколом №24 від 28.04.2023 про відмову в погодженні надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї житла для постійного проживання, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . житловою площею 34,5 м2, загальною площею 63,4 м2.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яке оформлене протоколом об`єднаної житлової комісії Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 18.05.2023 за №7 про скасування пункту 2.2.2.1. протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.09.2022 за №9, яким прийнято рішення про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї житла для постійного проживання, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,5 м2, загальною площею 63,4 м2, та про необхідність нового розподілу даної квартири, та відповідно визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №106-агд від 22.05.2023 Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 18.05.2023 №7, яким затверджено рішення засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.05.2023 за №7.

3. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо незабезпечення ОСОБА_1 та членів моєї сім`ї благоустроєним житловим приміщенням для постійного проживання, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,5 м2, загальною площею 63,4 м2, на підставі Списку надання житлової площі для постійного проживання КЕВ м. Володимир, підписаний начальником, разом із протоколом об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.09.2022 за №9, яким прийнято рішення про надання мені ОСОБА_1 в складі сім`ї з трьох осіб, синів ОСОБА_2 , 1980 року народження, та ОСОБА_3 , 1986 року народження, вищевказаної квартири для постійного проживання, як для військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов та користуються правом на позачергове отримання житлових приміщень, який затверджений начальником Волинського ОТЦК та СП, що порушує його право на житло.

4. Зобов`язати Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями погодити надання мені ОСОБА_1 в складі сім`ї з трьох осіб, синів ОСОБА_2 , 1980 року народження, та ОСОБА_3 , 1986 року народження, постійного житла, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,5 м2, загальною площею 63,4 м2, на підставі Списку надання житлової площі для постійного проживання КЕВ м. Володимир, підписаний начальником, разом із протоколом об`єднаної житлової комісії Волинського ОТЦК та СП від 08.09.2022 за №9, яким прийнято рішення про надання ОСОБА_1 в складі сім`ї з трьох осіб, синів ОСОБА_2 , 1980 року народження, та ОСОБА_3 , 1986 року народження, вищевказаної квартири для постійного проживання, як для військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов та користуються правом на позачергове отримання житлових приміщень, який затверджений начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 .

5. Стягнути з відповідача 1 Міністерства оборони України моральну шкоду у розмірі 200000 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яке оформлене протоколом №24 від 28.04.2023 про відмову в погодженні надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї житла для постійного проживання, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,5 м2, загальною площею 63,4 м2.

Зобов`язано Комісію з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями при Міністерстві оборони України розглянути питання погодження надання ОСОБА_1 та членам сім`ї, які перебувають із ним на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, житла для постійного проживання (двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ) з урахуванням висновків суду у цьому рішенні.

Визнано протиправним та скасовано рішення об`єднаної житлової комісії Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оформлене протоколом від 18 травня 2023 року №7, в частині скасування пункту 2.2.2.1 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 08 вересня 2022 року №9 та про необхідність нового розподілу квартири АДРЕСА_1 .

Визнано протиправними та скасовано наказ начальника Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 22 травня 2023 року №106агд Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 18 травня 2023 року №7.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до Закону України №2011-ХІІ має право на забезпечення житлом на пільгових умовах. Твердить, що за результатами розгляду списку надання постійного житла Комісія з контролю може прийняти лише одне з двох можливих рішень, зокрема про погодження надання постійного житла, яке позивач просив зобов`язати відповідача. Вважає позивач, що лише задоволення позовних вимог в повному обсязі є ефективним способом захисту та забезпечить відновлення порушених прав.

Позивач зазначає, що Комісіє з контролю при повторному вирішені питання погодження надання позивачу житлової площі - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,5 м2, загальною площею 63,4.м2, не врахувала висновків суду у рішенні по справі №140/7668/22, в якому суд констатував наявність законного права позивача на отримання жилого приміщення - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,5 м2, загальною площею 63,4 м2, як військовослужбовця, який перебуває на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушила вимоги пункту 5 Розділу VII Інструкції №380 не зазначивши у протоколі причини такої відмови та не мотивуючи своє рішення вимогами чинного законодавства України.

Також наголошує позивач, що йому було завдано моральної шкоди, що є наслідком моральних страждань, приниження честі та гідності, погіршення його здоров`я та здоров`я членів сім`ї, порушення нормальних життєвих зв`язків та укладу життя, стосунків з оточуючими людьми, яку він оцінює у розмірі 200000,00 грн.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Також не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач перебуває на квартирному обліку та зарахований до списку загальної черги з 25.10.1995, а з 31.08.1998 він включений до списку позачергової черги, має вислугу на військовій службі більше 20 років.

Так, 08.09.2022 об`єднаною житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 з врахуванням зауважень, вказаних начальником КЕВ м. Володимир-Волинський, відмінено пункт 3 протоколу №7 від 02.08.2022 стосовно розподілу житлової площі для постійного проживання військовослужбовців та членів їх сімей в новозбудованому житловому будинку в АДРЕСА_2 , та проведено новий розподіл житлової площі для постійного проживання військовослужбовців та членів їх сімей в цьому ж будинку, згідно якого ст. прапорщику запасу ОСОБА_1 на склад сім`ї три особи було надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (пункт 2.2.2.1. протоколу №9 від 08.09.2022).

В подальшому, КЕВ м. Володимир-Волинський на підставі отриманих документів (список надання постійного житла, облікова справа позивача та протокол засідання об`єднаної житлової комісії) направив їх для розгляду Комісії з контролю.

Надалі, 07.10.2022 Комісія з контролю, розглянула вищевказані документи щодо надання ст. прапорщику запасу ОСОБА_1 на склад сім`ї три особи двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та прийняла рішення про направлення Житловій комісії документи по розподілу житла для постійного проживання ОСОБА_1 на доопрацювання, а саме, щодо перевірки правомірності надання житла для постійного проживання з урахуванням п.1 абз.4 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (протокол засідання Комісія з контролю від 07.10.2022 за №91).

Тобто, Комісією з контролю не було відмовлено позивачу у надані спірної квартири, а було прийнято рішення про направлення документів по розподілу житла на доопрацювання з урахуванням отриманням позивачем квартири для постійного проживання в м. Новий Калинів, та підтвердження відповідної здачі вказаної квартири в м. Новий Калинів.

Твердить апелянт, не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання Міністерство оборони України надати ОСОБА_1 та членам його сім`ї квартиру для постійного проживання, оскільки відповідно до Інструкції №380 Міністерство оборони України безпосередньо не здійснює надання житлових приміщень, а лише затверджує списки надання постійного житла, подані Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних сил України (ГКЕУ).Розділом VII Інструкції № 380 детально регламентовано процедуру надання житлових приміщень для постійного користування.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 згідно з протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25 жовтня 1995 року №13 взятий на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов у Луцькому гарнізоні, з 25 жовтня 1995 року (у списку загальної черги під №137) та згідно з протоколом від 31 серпня 1998 року №9 його включено до списку позачергової черги як звільненого зі служби за станом здоров`я, де він перебуває під АДРЕСА_3 .

Рішенням об`єднаної житлової комісії ВОТЦК та СП від 02 серпня 2022 року №7 позивачу було надано для постійного проживання двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 34,5 кв.м, загальною площею 63,4 кв.м на склад сім`ї із трьох осіб.

В подальшому, КЕВ м. Володимир-Волинський на підставі отриманих документів (список надання постійного житла, облікова справа позивача та протокол засідання об`єднаної житлової комісії) направив їх для розгляду Комісії з контролю.

Комісія з контролю, розглянула вищевказані документи щодо надання ст. прапорщику запасу ОСОБА_1 на склад сім`ї три особи двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та прийняла рішення про направлення Житловій комісії документи по розподілу житла для постійного проживання ОСОБА_1 на доопрацювання, а саме, щодо перевірки правомірності надання житла для постійного проживання з урахуванням п.1 абз.4 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (протокол засідання Комісія з контролю від 07.10.2022 за №91).

Тобто, Комісією з контролю не було відмовлено позивачу у надані спірної квартири, а було прийнято рішення про направлення документів по розподілу житла на доопрацювання з урахуванням отриманням позивачем квартири для постійного проживання в м. Новий Калинів, та підтвердження відповідної здачі вказаної квартири в м. Новий Калинів.

Далі, враховуючи рішення Комісії з контролю (протокол засідання Комісія з контролю від 07.10.2022 за №91) об`єднана житлова комісія Волинського ОТЦК та СП, КЕВ м. Володимир-Волинський зобов`язані доопрацювати подані нею документи позивача щодо перевірки правомірності надання йому житла для постійного проживання з урахуванням п.1 абз.4 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та підтвердженням відповідної здачі позивачем квартири для постійного проживання в м. Новий Калинів.

Згодом Рішенням об`єднаної житлової комісії ВОТЦК та СП (протокол від 21 жовтня 2022 року №13) скасовано пункт 2.2.2.1 рішення згідно з протоколом засідання об`єднаної житлової комісії ВОТЦК та СП від 08 вересня 2022 року №9 про надання ОСОБА_1 житла для постійного проживання (квартири АДРЕСА_1 ) та визначено необхідність провести новий розподіл цієї квартири. Таке рішення мотивоване рекомендацією Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями при Міністерстві оборони України (далі Комісія з контролю), викладеної у протоколі від 07 жовтня 2022 року №91, щодо підставності надання житла для постійного проживання з урахуванням абзацу четвертого пункту 1 статті 12 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон №2011-XII), відповідно до якого військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року у справі № 140/7668/22 за позовом ОСОБА_1 до Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, позов було задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення об`єднаної житлової комісії Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оформлене протоколом від 21 жовтня 2022 року №13, в частині скасування пункту 2.2.2.1 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 08 вересня 2022 року №9 та про необхідність нового розподілу квартири АДРЕСА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ начальника Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 21 жовтня 2022 року №254агд Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 21 жовтня 2022 року №13; зобов`язано Комісію з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями при Міністерстві оборони України розглянути питання погодження надання ОСОБА_1 та членам сім`ї, які перебувають із ним на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, житла для постійного проживання (двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ) з урахуванням висновків суду у цьому рішенні. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Після цього, КЕВ м. Володимир-Волинський без врахування зауважень Комісії з контролю (протокол засідання Комісія з контролю від 07.10.2022 за №91), направила для розгляду Комісії з контролю документи по розподілу житла позивачу.

При цьому, слід зазначити, що на розгляд Комісії з контролю Міністерства оборони України були надані ті ж самі документи по розподілу житла позивачу що і минулого разу, без будь - яких доопрацювань.

28.04.2023 Комісія з контролю, реалізуючи свої функції з контролю за організацією забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей житловими приміщеннями, повторно розглянула вищевказані документи щодо надання ст. прапорщику запасу ОСОБА_1 на склад сім`ї три особи двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та прийняла рішення про відмову у погодженні списку надання постійного житла для ОСОБА_1 , на підставі ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», військовослужбовці забезпечуються один раз протягом проходження військової служби.

Протоколом об`єднаної житлової комісії Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 18.05.2023 за №7 було скасовано пункт 2.2.2.1. протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.09.2022 за №9, яким прийнято рішення про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї житла для постійного проживання, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 34,5 м2, загальною площею 63,4 м2, та прийняте рішення про необхідність нового розподілу даної квартири.,

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №106-агд від 22.05.2023 Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 18.05.2023 №7, було затверджено рішення засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.05.2023 за №7.

Вважаючи протиправними такі дії відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Спірні правовідносин регулюються Житловим кодексом України (далі ЖК України), Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII), Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 (далі - Порядок №1081) та Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 (Інструкція №380).

Як передбачено частиною першою статті 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до положень статті 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Згідно зі статтею 48 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Закон №2011-ХІІ відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Питання щодо забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями врегульоване положеннями статті 12 Закону №2011-ХІІ.

Пунктом 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац четвертий пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ).

Абзацом першим пункту 9 статті 12 Закону №2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Отже, зазначеними нормами Закону №2011-ХІІ держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців (військовослужбовців запасу) жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно статті 12 Закону №2011-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1081, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно з пунктом 3 Порядку №1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Пункт 22 Порядку №1081 встановлює, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Пункт 30 Порядку №1081 передбачає випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством.

З метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.

Відповідно до пунктів 2, 4, 5 розділу І Інструкції №380 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами). Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Військовослужбовці мають право здати отримане за рахунок Міноборони постійне житло або рівнозначне житло, яке відповідає санітарно-технічним вимогам, у населених пунктах, регіонах, в яких воно було отримане, та за умови потреби Міноборони в такому житлі із подальшим правом на забезпечення житлом від Міноборони у встановленому законодавством порядку.

За приписами пунктів 1, 2 розділу VІ Інструкції №380 житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку. Військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, відповідно до статті 34 Житлового кодексу Української УРСР. Потребуючими поліпшення житлових умов також визнаються: військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають в одній квартирі по дві і більше сім`ї незалежно від родинних відносин, та особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (у тому числі, якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати); військовослужбовці з числа осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 11, 12 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, та члени їх сімей; члени сімей загиблих, визначені абзацами шостим та восьмим пункту 1 статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту; військовослужбовці та члени їх сімей, які були забезпечені житловими приміщеннями на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження,- із урахуванням вимог законодавства України щодо тимчасово окупованих територій.

У той же час на облік не беруться військовослужбовці та члени їх сімей, які: забезпечувалися під час проходження військової служби житловою площею для постійного проживання від Міноборони; мають житлову площу на праві власності, що відповідає нормам та вимогам законодавства для забезпечення громадян житлом, крім випадків забезпечення житловими приміщеннями на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження,- із урахуванням вимог законодавства України щодо тимчасово окупованих територій; в інших випадках, передбачених законодавством (пункт 7 розділу VІ Інструкції №380).

Позивач перебуває на обліку як такий, що потребує забезпечення житлом для постійного поживання. Матеріали його облікової справи періодично оновлювалися та при цьому питання про зняття його з обліку за 27 років (із часу постановки на такий облік у жовтні 1995 року та донині) у відповідачів не виникало.

Більше того, пунктом 2 наказу Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 (яким затверджено Інструкцію №380) було зобов`язано, зокрема, керівників структурних підрозділів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, підпорядкованих військових частин, закладів, установ та організацій забезпечити у тримісячний строк з дня набрання чинності цим наказом проведення перевірок житлових умов та інвентаризації облікових справ осіб, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, у попередні роки.

Надання житлових приміщень для постійного проживання врегульовано розділом VІІ Інструкції №380.

Так пунктом 1 розділу VІІ Інструкції №380 встановлено, що особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини.

Відповідно до пункту 3 розділу VІІ Інструкції №380 для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців. Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання. Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23). Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю (пункт 4).

За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом. У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами (пункт 5).

ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) (пункт 6).

Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання (пункт 7).

КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району інформує військовослужбовців та членів їх сімей про готовність ордера не пізніше одного місяця з дня затвердження Списку надання постійного житла у Збройних Силах України. Про видачу (вручення) ордера КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом трьох робочих днів повідомляє житлову комісію військової частини (об`єднану житлову комісію), яка на найближчому засіданні приймає рішення про зняття військовослужбовця з обліку. Ордер та рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) про зняття з обліку є підставами для видання наказу командира військової частини про забезпечення житловими приміщенням для постійного проживання та зняття з обліку (пункт 8).

Аналіз норм Інструкції №380 дає можливість дійти висновку, що вказаною Інструкцією передбачено певний алгоритм дій та поетапність процесу надання особам, які потребують поліпшення житлових умов, житлових приміщень для постійного проживання. Всі дії відповідних суб`єктів житлової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання особою житлового приміщення для постійного проживання. Результатом дій усіх суб`єктів, які задіяні у цьому процесі, є видача ордеру на постійну житлову площу та зняття військовослужбовця з обліку. Визначена законом процедура є способом дій відповідних органів, дотримання яких у світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України є обов`язковим.

Як було встановлено судом, спірне рішення об`єднаною житловою комісією ВОТЦК та СП (протокол від 18 травня 2022 року №23) прийняте з тих підстав, що з документів, які містяться в обліковій справі ОСОБА_1 , було виявлено факт отримання ним житла для постійного проживання у АДРЕСА_4 , яку, як зазначено в довідці Західного територіального КЕУ Самбірської КЕЧ від 23 вересня 2009 року №068059, останній залишив дружині. Крім того, враховано рекомендації засідання Комісії з контролю від 28 квітня 2023 року №24 щодо правомірності розподілу житла з урахуванням абзацу четвертого пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 11 розділу ІІ Інструкції №380 Комісія з контролю відповідно до визначених завдань має право приймати рішення щодо погодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) про надання військовослужбовцям та членам їх сімей жилої площі для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення; погодження рішення житлової комісії військової частини про надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень; перегляду раніше прийнятих рішень Комісії з контролю.

У разі непогодження рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) Комісія з контролю повертає документи на доопрацювання із відповідним обґрунтуванням.

Отже, відмова у погодженні рішення об`єднаної житлової комісії про надання військовослужбовцю та членам його сім`ї жилої площі для постійного проживання має наслідком повернення документів на доопрацювання.

Поряд з тим наслідком прийняття Комісією з контролю рішення про повернення документів на доопрацювання в контексті пункту 5 розділу VІІ Інструкції №380 є скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

У свою чергу об`єднана житлова комісія ВОТЦК та СП на підставі зазначеного рішення Комісії з контролю скасувала власне рішення від 08 вересня 2022 року №9 в частині, яка стосується позивача.

Відповідно до повноважень, визначених пунктом 7 розділу ІІ Інструкції №380, житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення, зокрема, щодо перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва.

Перевіряючи обґрунтованість рішення об`єднаної житлової комісії ВОТЦК та СП у протоколі від 18 травня 2023 року №7, затвердженого наказом начальника ВОТЦК та СП від 22 травня 2023 року №106агд, суд зазначає таке.

Рішення Комісії з контролю у протоколі від 18 травня 2023 року №7 мотивоване необхідністю переглянути правомірність розподілу житла з урахуванням абзацу четвертого пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ, тобто, обставин отримання ОСОБА_1 житла для постійного проживання раніше.

Як на момент прийняття об`єднаною житловою комісією ВОТЦК та СП рішення (пункт 2.2.2.1 протоколу від 08 вересня 2022 року №9 про надання ОСОБА_1 житла для постійного проживання - квартири АДРЕСА_1 ), так і на момент прийняття рішення від 22 травня 2023 року №7 (про скасування пункту 2.2.2.1 протоколу від 08 вересня 2022 року №9 та про новий розподіл зазначеної квартири) в обліковій справі ОСОБА_1 були наявні одні і ті ж документи.

За змістом копії довідки Самбірської КЕЧ Західного територіального КЕУ від 23 вересня 2009 року №068059 ОСОБА_1 утримувану житлову площу у АДРЕСА_4 ) залишив дружині ОСОБА_4 в серпні 1995 року. Довідкою домоуправління №2 Самбірської КЕЧ від 17 жовтня 1995 року №1737 стверджується про те, що ОСОБА_4 разом із синами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають у АДРЕСА_4 . У той же час в обліковій справі (архівна документація) є копія довідки Самбірської КЕЧ району від 20 грудня 1999 року №107 про те, що ОСОБА_1 окрему займану житлову площу 37,89 кв.м у АДРЕСА_4 здав повністю 20 грудня 1999 року .

З копій довідок про перевірку житлових умов від 24 жовтня 1995 року, від 31 серпня 1998 року слідує, що ОСОБА_1 проживав у гуртожитку у місті Луцьку, а сім`я - у селі Калинів Самбірського району Львівської області.

Довідкою Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 18 листопада 2005 року №1096 за даними погосподарської книги №9, особовий рахунок № НОМЕР_2 , підтверджено, що дружина позивача ОСОБА_4 проживала разом із синами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у селі Кульчин Ківерцівського району Волинської області (власник будинку інша особа).

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_3 від 12 грудня 2007 року №101 позивач, його дружина та двоє синів зареєстровані у АДРЕСА_5 .

Відтак на момент видачі Самбірською КЕЧ Західного територіального КЕУ довідки від 23 вересня 2009 року №068059 ні позивач, ні члени його сім`ї не проживали у місті Новий Калинів.

Довідками від 11 грудня 2012 року №426, від 23 липня 2021 року №350/301/1042 також стверджується, що позивач із двома синами, невісткою і двома внуками зареєстровані у АДРЕСА_5 . З інформації з Реєстру Луцької міської територіальної громади від 02 серпня 2022 року №9597 слідує, що ОСОБА_1 разом із синами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за цією адресою з 14 лютого 2007 року. З довідки Комунального підприємства Волинське обласне бюро технічної інвентаризації від 25 грудня 2007 року №2581 видно, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_5 не зареєстровано право власності на нерухоме майно.

Довідкою про перевірку житлових умов від 16 вересня 2022 року №1764 комісія встановила, що позивач разом із синами проживає за адресою: АДРЕСА_6 , що належить іншій особі. За висновком комісії ОСОБА_1 потребує поліпшення житлових умов.

Довідкою Луцького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 03 серпня 2022 року №3063 стверджується, що до складу його сім`ї входять сини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 станом на 02 серпня 2022 року право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження не зареєстровані .

Довідка Самбірського бюро технічної інвентаризації від 24 вересня 2009 року №718 підтверджує, що за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 згідно із записами у реєстрових книгах Самбірського бюро технічної інвентаризації житлового будинку на правах особистої власності в АДРЕСА_4 не зареєстровано.

Крім того, довідкою ТВБВ №10002/059 філії Волинського обласного управління АТ Державний ощадний банк України від 13 вересня 2022 року №102-059-50-32 інформовано, що з 24 серпня 1991 року по 13 вересня 2022 року у місті Ківерці та у селі Кульчин Луцького району, у місті Луцьку Волинської області, у АДРЕСА_7 різні назви одного населеного пункту в різний час в різних офіційних документах) Самбірського району Львівської області ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 державне житло не приватизовували, житлові чеки не використовували. Довідки подібного змісту від 03 серпня 2022 року №8, від 05 серпня 2022 року №02-059-50-1 (видані іншими філіями банку) також наявні в обліковій справі позивача.

Також довідкою Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 03 серпня 2022 року №П58695 повідомляється, що позивач сім`єю у складі трьох осіб (він і ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) на квартирному обліку при виконкомі Луцької міської ради для отримання житла не перебуває, сім`я житлом не забезпечувалася та участі у приватизації державного житла у місті Луцьку не приймала.

З наведеного слідує, що позивач ОСОБА_1 під час проходження військової служби забезпечувався житловою площею у населеному пункті Калинів (військове містечко), а у зв`язку із переведенням по службі з 1995 року там не проживає. Деякий час там проживала його дружина із синами (є відомості про їх проживання у селі Кульчин Ківерцівського району Волинської області з 2005 року).

Поряд з тим офіційні свідоцтва реєстрації права власності на житлову площу у населеному пункті Калинів (військове містечко), у тому числі її приватизацію, будь-ким із членів сім`ї позивача, у тому числі колишньою дружиною ОСОБА_4 (шлюб розірвано згідно з рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 серпня 2022 року №158/1618/22) відсутні. При цьому ОСОБА_4 виключена з квартирного обліку як член сім`ї позивача на підставі рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02 серпня 2022 року №7.

Також необхідно зауважити, що згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року №15-рп/2010 право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Приймаючи спірне рішення, об`єднана житлова комісія Волинського ОТЦК та СП дійшла висновку про скасування пункту 2.2.2.1 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ВОТЦК та СП від 08 вересня 2022 року №9 згідно з абзацом четвертим пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ, абзацом другим пункту 4 розділу І Інструкції №380 з тих підстав, що ОСОБА_1 отримував житло для постійного проживання ( АДРЕСА_4 ), яке залишив дружині, а житлові приміщення для постійного проживання надається один раз протягом усього часу проходження військової служби, за умови, що не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Таким чином, в основу фактичних підстав спірного рішення покладено виключно відомості копії довідки Самбірської КЕЧ Західного територіального КЕУ від 23 вересня 2009 року №068059 про те, що ОСОБА_1 житлову площу у місті Новий Калинів залишив дружині ОСОБА_4 у серпні 1995 року.

Однак варто зауважити, що жодні документи не спростовують відомостей іншої довідки - довідки Самбірської КЕЧ району від 20 грудня 1999 року №107 про те, що ОСОБА_1 зазначену житлову площу здав повністю 20 грудня 1999 року .

Зазначені обставини були також встановлені судовим рішенням у справі 140/7668/22 від 20.02.2023.

За цих обставин, суд не може погодитися з обґрунтованістю і доведеністю висновків об`єднаної житлової комісії ВОТЦК та СП у протоколі від 18 травня 2023 року №7 про наявність підстав для скасування пункту 2.2.2.1 протоколу від 08 вересня 2022 року №9 про надання ОСОБА_1 житла для постійного проживання - квартири АДРЕСА_1 .

Суд також зауважує, що позивач перебуває на квартирному обліку та зарахований до списку загальної черги з 25 жовтня 1995 року, а з 31 серпня 1998 року він включений до списку позачергової черги. Обмеження, викладене в абзаці четвертому пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ щодо надання жилих приміщень для постійного проживання або грошової компенсації військовослужбовцям один раз протягом усього часу проходження військової служби, було встановлене Законом України від 24 червня 2004 року №1865-IV Про внесення змін до статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (набрав чинності з 01 січня 2005 року), а у пункті 2 розділу II Прикінцеві положення цього Закону обумовлено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Чинною на час взяття позивача на квартирний облік редакцією Закону №2011-ХІІ було встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей, які проживають разом з ними, надається жиле приміщення, що має відповідати вимогам статті 50 Житлового кодексу України. До одержання постійного жилого приміщення військовослужбовцям, зазначеним у цьому пункті, надаються службові жилі приміщення. У разі відсутності такого житла військова частина зобов`язана тимчасово орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) ним жилого приміщення на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 24 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року №20 (чинного на час зарахування позивача на облік та до 10 листопада 2006 року), було передбачено, що надання житла військовослужбовцям провадиться після здачі ними жилої площі, яку вони займали, за попереднім місцем служби (навчання), крім випадків, коли там залишилися проживати повнолітні члени їх сім`ї.

Матеріалами справи підтверджується, що члени сім`ї позивача не залишилися проживати на житловій площі, наданій ОСОБА_1 у військовому містечку в місті Новий Калинів Самбірського району Львівської області. Крім того, відомості про приватизацію цього житла позивачем чи членами його сім`ї відсутні.

Отже, до тих пір поки позивач не виключений з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, то пункт 2.2.2.1 рішення об`єднаної житлової комісії ВОТЦК та СП від 08 вересня 2022 року №9 відповідає суті позитивних зобов`язань держави, задекларованих у статті 12 Закону №2011-ХІІ, а отже відсутні підстави для його скасування.

Окрім того, з матеріалів справи також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 надсилав запити до Самбірської КЕЧ (району) та до КЕВ міста Львова про надання інформації стосовно здачі або не здачі ОСОБА_1 житлового приміщення у АДРЕСА_7 .

Листом від 13 жовтня 2022 року №1532 (а.с.74 том 2) Самбірська КЕЧ (району) повідомила, що створена 01 січня 2019 року, а тому інформація щодо здачі (або не здачі) ОСОБА_1 житлового приміщення за вказаною адресою відсутня.

Листом КЕВ міста Львова від 22 грудня 2022 року №575/4269 інформовано, що Самбірською КЕЧ району, правонаступником якої є КЕВ міста Львова, передано Книгу видачі довідок про здачу житла, яка була розпочата у 2006 році, тож підтвердити факт видачі довідки від 20 грудня 1999 року №107 немає можливості. Книгу реєстрації довідок про здачу житла №429 по Самбірській КЕЧ району від 11 січня 2000 року передано КЕВ міста Львова до знов створеної Самбірської КЕЧ району згідно з актом прийому-передачі від 25 квітня 2019 року й відсутня можливість підтвердити факт видачі довідки від 23 вересня 2009 року №58. Крім того, в Журналі обліку житлової площі №425 Самбірської КЕЧ району є запис про те, що квартира АДРЕСА_8 приватизована.

Суд зауважує, що довідки Ківерцівського ТВБВ - філії Волинського обласного управління AT Державний ощадний банк України від 13 вересня 2022 року №102-059-50-32, від 05 серпня 2022 року підтверджують, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 24 серпня 1991 року по дату видачі довідки 13 вересня 2022 року державне житло не приватизовували та житлові чеки не використовували, зокрема, у місті Новий Калинів. Інша інформація в матеріалах справи відсутня, зокрема, на повторний запит ВОТЦК та СП від 29 грудня 2022 року №2993.

Таким чином, станом на 18 травня 2023 року у відповідача 1 була відсутня беззаперечна інформація щодо не здачі ОСОБА_1 житлового приміщення за адресою АДРЕСА_4 . Інформація про приватитизацію ним державного житла та використання житлових чеків також відсутня. А тому, приймаючи оскаржуване рішення від 18 травня 2023 року №7, об`єднана житлова комісія ВОТЦК та СП керувалася виключно припущеннями, які не підтвердженні беззаперечними і достатніми доказами, які б давали підстави для висновку про відсутність у позивача права на отримання житла й підстави для скасування пункту 2.2.2.1 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ВОТЦК та СП від 08 вересня 2022 року №9.

Суд також наголошує, що надання особі житла перебуває в безпосередній залежності від факту перебування такої особи на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання. Розподіл житла здійснюється за принципом черговості, яка визначається часом перебування на обліку (пункт 32 Порядку №1081, пункт 1 розділу VIІ Інструкції №380).

У ситуації із позивачем прийняття спірного рішення призводить до стану правової невизначеності та порушення принципу розподілу житла згідно із чергою, оскільки продовжуючи перебувати на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, позивачу не погоджено надання житла для постійного проживання, при тому що відповідачі не встановили, що позивач не потребує поліпшення житлових умов.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що оскільки відповідачем беззаперечними доказами не встановлено факт здачі/не здачі ОСОБА_1 житлового приміщення у АДРЕСА_4 , й зважаючи на те, що він та члени його сім`ї, з якими він перебуває на обліку, не брали участі в приватизації житла (доказів протилежного матеріали справи не містять), то висновки про відсутність підстав для розподілу йому житла є передчасними, а рішення житлової комісії ВОТЦК та СП, оформлене протоколом від 18 травня 2023 року №07 про скасування пункту 2.2.2.1. протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ВОТЦК та СП від 08 вересня 2022 року №9, є необґрунтованим, прийняте на підставі припущень, а тому як протиправне підлягає скасуванню.

За змістом пункту 8 розділу ІІ Інструкції №380 рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі.

Враховуючи вказане, підлягає задоволенню і позовна вимога в частині визнання протиправним та скасування наказу начальника ВОТЦК та СП від 22 травня 2023 року №106агд Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії Волинського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 18 травня 2023 року №7, прийняття якого зумовлене приписами пункту 8 розділу ІІ Інструкції №380.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про зобов`язання Міноборони надати ОСОБА_1 та членам його сім`ї, які перебувають із ним на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, та користуються правом на позачергове отримання житлових приміщень для постійного проживання, квартиру для постійного проживання за нормами жилої площі в Україні відповідно до вимог статті 47 ЖК України із числа 37 квартир, наданих для розподілу серед військовослужбовців Луцького гарнізону, які потребують забезпечення житлом для постійного проживання, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , то суд виходить із того, що скасування рішення об`єднаної житлової комісії ВОТЦК та СП, оформленого протоколом від 18 травня 2023 року №7, та наказу, яким протокол затверджено, має наслідком відновлення дії пункту 2.2.2.1 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ВОТЦК та СП від 08 вересня 2022 року №9 про надання ОСОБА_1 на склад сім`ї три особи двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (тобто, повернення до попереднього стану).

З урахуванням вимог розділу VII Інструкції №380 облікова (квартирна) справа позивача знову разом із списком надання житлової площі для постійного проживання, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання об`єднаної житлової комісії має бути надіслана до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю для вирішення питання погодження надання постійного житла. У разі погодження списку подається на затвердження заступнику Міністра оборони України, що в результаті буде мати наслідком оформлення КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району подання до виконавчих органів міської ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу.

Тобто, у цьому ланцюгу Комісія з контролю Міноборони має за результатами розгляду списку надання житлової площі для постійного проживання вирішити питання погодження надання постійного житла, а заступник Міністра оборони України - затвердити погоджений список.

Така процедура встановлена Інструкцією №380 й суд не може зобов`язувати Міністерство оборони України діяти у спосіб, що не відповідатиме встановленій процедурі.

Тож оскільки становище сторін спірних правовідносин внаслідок скасування рішення, оформленого протоколом від 18 травня 2023 року №7, наказу від 22 травня 2023 року №106агд повертається до дії рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08 вересня 2022 року №9 (в частині, яка стосується позивача), то за таких обставин Комісія з контролю має повноваження погодити чи не погодити надання житла для постійного проживання з прийняттям відповідного рішення, якщо для цього існують усі умови.

Частиною першою статті 2 КАС України установлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частинами четвертою статті 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У контексті наведених норм ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права позивача, бути адекватним наявним обставинам.

Так, 28.04.2023 Комісія з контролю, реалізуючи свої функції з контролю за організацією забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей житловими приміщеннями, повторно розглянула вищевказані документи щодо надання ст. прапорщику запасу ОСОБА_1 на склад сім`ї три особи двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та прийняла рішення про відмову у погодженні списку надання постійного житла для ОСОБА_1 , на підставі ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», військовослужбовці забезпечуються один раз протягом проходження військової служби.

Суд звертає увагу на те, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі від 20 лютого 2023 року №140/76689/22 суд зобов`язав Комісію з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями при Міністерстві оборони України розглянути питання погодження надання ОСОБА_1 та членам сім`ї, які перебувають із ним на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, житла для постійного проживання (двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ) з урахуванням висновків суду у цьому рішенні.

Комісією з контролю, реалізуючи свої функції з контролю за організацією забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей житловими приміщеннями при прийнятті рішення 28.04.2023 про відмову у погодженні списку надання постійного житла для ОСОБА_1 не було враховано висновків суду викладених рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі від 20 лютого 2023 року №140/76689/22, а тому суд позовну вимогу задоволив шляхом визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яке оформлене протоколом №24 від 28.04.2023 про відмову в погодженні надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї житла для постійного проживання, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 житловою площею 34,5 м2, загальною площею 63,4 м2.

Водночас суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача - Комісію з контролю Міністерства оборони України розглянути питання погодження надання ОСОБА_1 та членам сім`ї, які перебувають із ним на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, житла для постійного проживання (двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ).

Крім того, колегія суддів визнає слушними доводи суду першої інстанції про те, що не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Міністерство оборони України надати ОСОБА_1 та членам його сім`ї квартиру для постійного проживання, оскільки відповідно до Інструкції №380 Міністерство оборони України безпосередньо не здійснює надання житлових приміщень, а лише затверджує списки надання постійного житла, подані Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних сил України (ГКЕУ).

Розділом VII Інструкції № 380 детально регламентовано процедуру надання житлових приміщень для постійного користування.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача з вищенаведених мотивів.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України, надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

У розвиток цих положень, у постанові від 27 листопада 2019 року в справі № 750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53). З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).

Водночас, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і викликає у людини негативні емоції. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції.

Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Страждання це відчуття фізичного болю, глибоких душевних мук, а не будь-яка негативна емоція.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача.

У заявах по суті спору, позивач лише стверджує про ймовірну можливість заподіяння йому моральної шкоди, зазначаючи про наявність переживання та душевних страждань.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, § 62, рішення від 12.07.2007).

Однак матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не довів і суд першої інстанції не встановив, що негативні емоції позивача досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою, водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між душевними та психологічними стражданнями і протиправною бездіяльністю відповідача щодо прийняття відповідного рішення.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.1993 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.1996 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України») визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, спричинену такими діями.

З огляду на обставини справи, аргументи і доводи учасників справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь позивача коштів на відшкодування моральної шкоди.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року в справі №140/11305/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 13 грудня 2023 року.