Справа № 140/10690/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/10690/23 пров. № А/857/15646/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Дмитрук В.В.), ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження 27 липня 2023 року у справі № 140/10690/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІР МАРКЕТ» до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішено про коригування митної вартості товарів,

В С Т А Н О В И В :

18.05.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІР МАРКЕТ» (далі Товариство) звернулося в суд з позовом до Волинської митниці, просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 17.11.2022 №№ UA205030/2022/000076/2, UA205030/2022/000077/2.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Скаржник вказав, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. Суд першої інстанції зазначив, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Суд першої інстанції вказав, що подані декларантом відповідно до частини 2 статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню. Суд першої інстанції дійшов висновку, що сумніви митного органу щодо складових митної вартості товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях. Суд першої інстанції вказав, що висновки у спірних рішеннях про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності. Скаржник вказує, що декларантом митному органу не повідомлявся той факт, що платіжне доручення від 15.11.2022 №207 надавалось як підтвердження того, що оплата товару, згідно Договору №1 від 07.04.2022, здійснюється позивачем після поставки товару. Скаржник зазначає, що сума, вказана у платіжному дорученні від 15.11.2022 №207, не відповідає вартості товару, вказаній у рахунку-фактурі №9/FAE/2022/00485 від 09.11.2022. Скаржник вказує, що позивачем під час митного оформлення на підтвердження заявленої митної вартості було надано платіжне доручення від 15.11.2022 №207 про здійснення попередньої оплати товару, у якому відсутнє посилання на рахунок-фактуру, а також сума, зазначена у платіжному дорученні, не відповідає сумі, зазначеній у інвойсі, а тому у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо числових значень складових заявленої митної вартості товару. Скаржник зауважує, що платіжне доручення №225 від 02.12.2022 митному органу ні під час митного оформлення, ні додатково на вимогу митного органу, ні протягом 80 днів з моменту випуску товарів у вільний обіг в порядку ч. 8 ст. 55 МК України не надавалося. Скаржник зазначає, що відповідно до умов контракту оплата товару мала бути проведена до здійснення поставки, та що міжнародна автодорожна товарно-транспортна накладна належить до транспортних (перевізних) документів, а отже є одним із документів, що підтверджує заявлену митну вартість товару. Скаржник вважає, що рахунок-фактура №162149, який зазначений в автотранспортній накладній від 15.11.2022 А №106289, відправник «KW Damping Technology, S.A», вага товару 2258 кг не відповідають рахунку-фактурі (№X01/22000334 від 03.11.2022), відправнику («OPOLTRANS SP. Z O.O») та вазі оцінюваного товару (528 кг) по МД №22UA30U8 від 16.11.2022. Скаржник зазначає, що в наданому суду платіжному дорученні відсутня повна інформація щодо призначення платежу, на підставі якого здійснювалося перерахування коштів, а саме: не зазначено рахунку-фактури (інвойсу), що призводить до неможливості ідентифікувати платіжні доручення з певною поставкою товару, такий документ не є достатнім доказом підтвердження заявленої митної вартості товарів. Скаржник вказує, також, що розбіжності в документах, які подано для підтвердження митної вартості товарів слугували беззаперечною підставою для сумніву митниці в достовірності заявлених відомостей про митну вартість товару, та, як наслідок витребування додаткових документів, які б ці сумніви усунули. Скаржник також, вважає, що визначена судом вартість послуг зі складання позову у розмірі 3000,00 грн. є неспівмірною із складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та обсягом наданих послуг.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 07.04.2022 між компанією «Martex» (Польща) (продавець) та ТОВ «ТІР МАРКЕТ» (покупець) укладено договір (контракт) №1, предметом якого є купівля-продаж автозапчастин, хімія та аксесуари до вантажних автомобілів.

На виконання умов договору від 07.04.2022 №1 компанія «Martex» 09.11.2022 виставила Товариству рахунок-фактуру (інвойс) №9/FAE/2022/00485, згідно з яким вартість товару становить 10 677,53 EUR (Євро), на умовах оплати 100% перед відвантаженням.

16.11.2022 з метою митного оформлення товару Товариство через декларанта ТОВ «ГЛОРІЯ-ІМПЕКС» подало до Волинської митниці митну декларацію №22UA26U8, в якій зазначено ціну товару в сумі 10 677,53 EUR (Євро) та включено витрати на транспортування у розмірі 294,01 EUR (Євро) (11 200,00 грн.), відповідно заявлена митна вартість товару становить 10 971,54 EUR (Євро), така визначена за першим методом.

До митного оформлення разом із вказаною МД декларант подав такі документи: рахунок-фактура (інвойс) від 09.11.2022 №9/FAE/2022/00485; міжнародна товарно-транспортна накладна від 15.11.2022 А №477648; декларація про походження товару від 09.11.2022 №9/FAE/2022/00485; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця (договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 15.11.2022 №61; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу від 07.04.2022 №1; договір про надання послуг митного брокера від 02.05.2022 №04/22; договір (контракт) про перевезення від 09.08.2022 №1; копія митної декларації країни відправлення від 09.11.2022 №22PL331020Е1036308.

17.09.2022 Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205030/2022/000076/2 та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205030/2022/000750.

У графі 33 цього рішення зазначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, та містять наступні розбіжності: - сума, зазначена в платіжному дорученні від 15.11.2022 №207, відрізняється від суми, зазначеної в інвойсі від 09.11.2022 № №9/FAE/2022/00485; - y рахунку-фактурі від 15.11.2022 №61 відсутня інформація про порядок розрахунків, що суперечить п. 3.1 договору (контракту) про перевезення від 09.08.2022 №1.

Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості встановлено, що декларантом заявлено митну вартість самостійно. Згідно ст.54 МКУ митниця під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару зобов`язана здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товару шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також містять розбіжності необхідно згідно ст.53 та ст.54 МКУ в 10-ти денний термін надати :1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. - та інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта.

Декларантом до митного оформлення подано лист від 17.11.2022 №б/н про те, що додаткові документи надаватись не будуть. За умови надання, згідно ч. 3 ст. 53 МКУ документів, витребуваних митницею, які містять достовірну, об`єктивну інформацію, яка підлягає обчисленню (в тому числі складових митної вартості) і підтверджує правильність обрання методу визначення митної вартості, митну вартість може бути визнано.

У зв`язку з вищевикладеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, Митного кодексу України, а також, вимогами ч. 6 ст. 54 МКУ передбачено, що у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст.53 МКУ митниця може відмовити у визнанні заявленої декларантом митної вартості. У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 26 (ст.60 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта.

У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСАУР, митницею відповідно до положень ст.55 та ст.57 МКУ з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. Митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні/ідентичні товари інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: товар 18 на рівні 4,1 євро/кг., за МД №UA205030/2022/025428 від 07.09.2022; товар 43 на рівні 4,21 євро/кг., за МД №UA205030/2022/029031 від 27.10.2022; товар 45 на рівні 4,06 євро/кг., за МД №UA500420/2022/005336 від 16.11.2022; товар 49 на рівні 6,2 євро/кг., за МД №UA205030/2022/025428 від 07.09.2022. Декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу.

Спірний товар випущено у вільний обіг за МД №22UA94U1 від 17.11.2022.

13.04.2022 між компанією «OPOLTRANS» (Польща) (продавець) та ТОВ «ТІР МАРКЕТ» (покупець) укладено договір (контракт) №05/04/EXP/2022, предметом якого є купівля-продаж автозапчастин, хімія та аксесуари до вантажних автомобілів.

На виконання умов договору від 13.04.2022 компанія «OPOLTRANS» 03.11.2022 виставила позивачу рахунок-фактуру (інвойс) №Х01/22000334, згідно з яким вартість товару становить 1 960,17 EUR (Євро), на умовах оплати 100% перед відвантаженням.

16.11.2022 з метою митного оформлення товару позивач через декларанта ТОВ «ГЛОРІЯ-ІМПЕКС» подав до Волинської митниці митну декларацію №22UA30U8, в якій зазначено ціну товару в сумі 1 960,17 EUR (Євро) та включено витрати на транспортування у розмірі 73,13 EUR (Євро), відповідно заявлена митна вартість товару становить 2 033,30 EUR (Євро), така визначена за першим методом.

До митного оформлення разом із вказаною МД декларант подав такі документи: пакувальний лист від 03.11.2022 №Х01/22000334; рахунок-фактура (інвойс) від 03.11.2022 №Х01/22000334; міжнародна товарно-транспортна накладна від 15.11.2022 А №106289; декларація про походження товару від 03.11.2022 №Х01/22000334; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 15.11.2022 №63; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу від 13.04.2022 №05/04/ЕХР/2022; договір про надання послуг митного брокера від 02.05.2022 №04/22; договір (контракт) про перевезення від 09.08.2022 №1; копія митної декларації країни відправлення від 08.11.2022 №22PL381010E0259660.

17.11.2022 Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205030/2022/000077/2 та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205030/2022/000749.

У графі 33 оскаржуваного рішення від 17.11.2022 №UA205030/2022/000077/2 зазначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, та містять наступні розбіжності: - відсутній рахунок-фактура №162149, який зазначено в автотранспортній накладній від 15.11.2022 А №106289; - сума, зазначена в платіжному дорученні від 04.11.2022 №204, відрізняється від суми, зазначеної в рахунку-фактурі від 03.11.2022 №Х01/22000334.

Під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості встановлено, що декларантом заявлено митну вартість самостійно. Згідно з ст. 54 МКУ митниця під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару зобов`язана здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товару шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також містять розбіжності необхідно згідно з ст. 53 та ст. 54 МКУ в 10-ти денний термін надати: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. - та інші документи, що підтверджують митну вартість імпортованого товару за бажанням декларанта. Декларантом до митного оформлення подано лист від 17.11.2022 №б/н про те, що інші документи додаватись не будуть. За умови надання, згідно з ч. 3 ст. 53 МКУ документів, витребуваних митницею, які містять достовірну, об`єктивну інформацію, яка підлягає обчисленню (в тому числі складових митної вартості) і підтверджує правильність обрання методу визначення митної вартості, митну вартість може бути визнано. У зв`язку з вищевикладеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, Митного кодексу України , також, вимогами ч. 6 ст. 54 МКУ передбачено, що у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст.53 МКУ митниця може відмовити у визнанні заявленої декларантом митної вартості. У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта. У зв`язку з тим, що документи подані для |підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять (вищевказані розбіжності, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСАУР, митницею відповідно до положень ст. 55 та ст. 57 МКУ з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. Митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, рівень митної вартості визначено згідно рівня на подібні/ідентичні товари інформація про які міститься в ЄАІС Держмитслужби, а саме: Товар 1 на рівні-4,25 євро/кг, за МД №UA209170/2022/089064 від 08.11.2022; Товар 6 на рівні-5,15 євро/кг, за МД UA100340/2022/519491 від 11.11.2022. Декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу.

Не погоджуючись із рішеннями про коригування митної вартості товару, Товариство звернулося з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно частини 1 статті 246 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 1, 2 статі 51 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що митна вартість ввезених товарів визначена позивачем за першим методом - ціною договору.

В апеляційній скарзі митним органом зазначено, що по МД №22UA26U8 від 16.11.2022 (рішення від 17.11.2022 №UA205030/2022/000076/2): - сума, зазначена в платіжному дорученні від 15.11.2022 №207, відрізняється від суми, зазначеної в інвойсі від 09.11.2022 №9/FAE/2022/00485; - у рахунку-фактурі від 15.11.2022 №61 відсутня інформація про порядок розрахунків, що суперечить п. 3.1 договору (контракту) про перевезення від 09.08.2022 №1. Вказано, також, що позивачем під час митного оформлення на підтвердження заявленої митної вартості було надано платіжне доручення від 15.11.2022 №207 про здійснення попередньої оплати товару, у якому відсутнє посилання на рахунок-фактуру, а також сума, зазначена у платіжному дорученні, не відповідає сумі, зазначеній у інвойсі, у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо числових значень складових заявленої митної вартості товару.

Щодо МД №22UA30U8 від 16.11.2022 (рішення від 17.11.2022 №UA205030/2022/000077/2) митним органом зазначено, що: - відсутній рахунок-фактура №162149, який зазначено в автотранспортній накладній від 15.11.2022 А №106289; - сума, зазначена в платіжному дорученні від 04.11.2022 №204, відрізняється від суми, зазначеної в рахунку-фактурі від 03.11.2022 №X01/22000334. Зазначено, що у автотранспортній накладній від 15.11.2022 А №106289 вказані перевізник ФОП ОСОБА_1 та номери автомобіля, яким здійснювалося переміщення товару - НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . Ті ж самі номери зазначені у графах 18, 21 МД №22UA30U8 від 16.11.2022. Водночас рахунок-фактура №162149, який зазначений в автотранспортній накладній від 15.11.2022 А №106289, відправник «KW Damping Technology, S.A», вага товару 2258 кг. не відповідають рахунку-фактурі (№X01/22000334 від 03.11.2022), відправнику («OPOLTRANS SP. Z O.O») та вазі оцінюваного товару (528 кг.) по МД №22UA30U8 від 16.11.2022. Зазначено також, що сума, вказана у платіжному дорученні від 04.11.2022 №204, не відповідає вартості товару, вказаній у рахунку-фактурі №X01/22000334 від 03.11.2022.

Скаржник зауважує, що по МД від 16.11.2022 №22UA26U8 та №22UA30U8 відбулось спрацювання системи АСАУР, що передбачало необхідність проведення більш детальної перевірки поданих декларантом документів на предмет можливого заниження митної вартості товару.

Частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що зі змісту приписів розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.

Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 09 липня 2020 року (справа №804/5445/17), від 31 березня 2020 року (справа №809/1858/16), від 15 лютого 2022 року (справа № 826/12901/17).

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) №9/FAE/2022/00485 від 09.11.2022, компанія MARTEX Spolka z Ogranichona Odpowiedzialnoscia продала TOB «TIP МАРКЕТ» товар на суму 10 677,53 євро EUR (а.с.31-33), фактична оплата за товар здійснена Товариством 02.12.2022, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті №225 від 02.12.2022, де в графі «Призначення платежу» зазначено «згідно Договору №1 від 07.04.2022» (а.с.34).

Таким чином, позивач підтвердив, що вартість оцінюваного товару становить 10 677,53 євро EUR і така в повному обсязі сплачена позивачем (а.с.34).

Платіжне доручення від 15.11.2022 №207 надавалось митному органу, як підтвердження того, що оплата товару, згідно Договору №1 від 07.04.2022, здійснюється позивачем після поставки товару.

01.08.2022 між TOB «ТІР МАРКЕТ» (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (перевізник) укладено договір №1 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі - Договір). Згідно з пунктом 1.1 договору у відповідності до умов цього договору замовник доручає і надає для перевезення вантаж, а перевізник зобов`язується здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні відповідно до умов заявок замовника, а замовник зобов`язується сплатити погоджену сторонами провізну плату.

Згідно з пунктом 3.1 цього договору ціни на послуги та порядок розрахунків за цим договором узгоджуються сторонами в заявках на перевезення і зазначаються в рахунках-фактурах перевізника.

Відповідно до умов Договору, замовником подана заявка на перевезення вантажу, в якій відображені істотні умови перевезення, а саме: найменування товару, його вага, кількість та об`єм, пункт завантаження та розвантаження, транспортний засіб та його державний реєстраційний номер, ПІБ та інші особисті дані водія, строк виконання перевезення та його вартість, а також необхідні додаткові умови (а.с.45-46).

Інформація, зазначена в заявці замовника узгоджується з Інформацією в рахунку-фактурі від 15.11.2022 №61 на оплату послуг перевезення, що надався митному органу (а.с.49). Оплата послуг перевізника підтверджується платіжною інструкцією №832 від 01.12.2022 (а.с.69).

Як встановлено судом першої інстанції, з метою підтвердження транспортних витрат митному органу надано: договір (контракт) про перевезення від 01.08.2022 №1 та рахунок-фактуру про надання транспортно- експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 15.11.2022 №63 (а.с.43-44, 67).

Вартість транспортних витрат підтверджується актом наданих послуг №68 від 18.11.2022 та платіжною інструкцією №832 від 01.12.2022 (а.с.68-69).

Як вбачається з оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів, при здійсненні митного оформлення товару у відповідача не виникло сумнівів щодо вказаних у документах з перевезення вантажу (транспортних документах) саме числових значень транспортних витрат від місця завантаження до митного кордону України. В той же час, у цих документах наявні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, якими у даному випадку є витрати на транспортування до митного кордону України.

Щодо розбіжностей у сумі, зазначеній в платіжному дорученні від 04.11.2022 №204 та сумі, зазначеній в рахунку-фактурі від 03.11.2022 №Х01/22000334, на які вказує митний орган, то відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) №Х01/22000334, компанія OPOLTRANS Sp. Z.О.О продала ТОВ «ТІР МАРКЕТ» товар на суму 1 960,17 євро EUR (а.с.58), фактична оплата за товар здійснена позивачем 04.11.2022, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті №204 від 04.11.2022 (а.с.59), де в графі «Призначення платежу» зазначено «згідно Контракту №05/04/ЕХР/2022 від 13.04.2022» (а.с.59).

Водночас, відповідно до картки рахунку 3712 за 18.10.2022 - 31.12.2022 про стан розрахунків позивача по контракту №05/04/ЕХР/2022 від 13.04.2022 з нерезидентом OPOLTRANS Sp. Z.О.О (Польща) в розрізі національної та іноземної валюти, оплата згідно з платіжним дорученням №204 від 04.11.2022 здійснена позивачем з врахуванням наступних платежів, в тому числі, згідно рахунку-фактури від 03.11.2022 №Х01/22000334 (а.с.60).

Отже, вказаними документами підтверджено, що вартість оцінюваного товару становить 1 960,17 євро EUR, яка в повному обсязі сплачена позивачем на умовах 100% передоплати, як це передбачено у контракті.

Таким чином, сумніви митного органу щодо складових митної вартості товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що статтею 57 МК України встановлено перелік методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Митним органом в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості зазначено, що неможливо застосувати методи 2а (ст. 59 МКУ) та 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в (ст. 62 МКУ) та 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта.

Згідно з частиною 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом.

Частинами 4-5 статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Статтею 64 МК України встановлено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Відповідно до частини 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.(*) b) Під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.(*) c) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Згідно з приміткою 4 до пункту 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі формулювання підпунктів a і b дозволяє стороні визначати вартість для митних цілей єдиним способом чи то (1) на базі цін, які певний експортер встановлює за імпортований товар, чи (2) на базі загального рівня цін на подібний товар.

Відповідно до положень Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року первинною основою для митної вартості за цією Угодою є контрактна вартість, визначена в статті 1. Статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає, inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.

Згідно з частинами 1, 2 Приміток до статті 7 вказаної Угоди митні вартості, визначені згідно з положеннями статті 7, повинні настільки, наскільки можливо, ґрунтуватися на раніше визначених митних вартостях. Методи оцінювання, які мають використовуватися згідно зі статтею 6, повинні бути методами, викладеними в статтях 1 - 6, проте обґрунтована гнучкість у застосуванні таких методів відповідатиме цілям та положенням статті 7.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною 7 статті 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).

Отже, квитанція або платіжне доручення підтверджують факт переказу певної суми коштів, а тому навіть у випадку ненадання декларантом саме квитанції/платіжного доручення, наявності у поданому платіжному дорученні розбіжностей, достовірність інших доказів, які прямо вказують на митну вартість товару, не може ставитись під сумнів.

При цьому, положення статті 53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Суд апеляційної інстанції враховує, що рахунок-фактура - це комерційний документ, який відображає продаж товару або надання певної послуги. Рахунок-фактура є підтвердженням будь-якої комерційної операції та вважає за необхідне вказати, що оскільки митний орган вправі витребувати лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та які передбачені статтею 53 МК України, то неподання позивачем одного з рахунків-фактури, який зазначений у експортній декларації за наведених обставин не може розглядатись як самодостатня підстава для обґрунтованих сумнівів щодо заявленої Товариством митної вартості ввезеного товару.

Водночас автоматизована система аналізу та управління ризиками (АСАУР) це сукупність програмно-інформаційних комплексів, які забезпечують функціонування системи управління ризиками під час митного контролю та оформлення товарів і транспортних засобів. Основними напрямками контролю АСАУР є достовірність декларування, правильність визначення митної вартості, країни походження та класифікації товарів згідно з УКТЗЕД, дотримання заходів нетарифного регулювання, та ін. Основне завдання АСАУР полягає в тому, щоб на підставі всіх діючих профілів здійснити оцінку ризику митної декларації, яка прийнята до митного оформлення та видати повідомлення із вказівками необхідних заходів.

Спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що у рішеннях про коригування митної вартості товарів зазначено лише дату та номер митних декларацій, на підставі яких здійснено коригування митної вартості, а тому такі рішення не можуть вважатись обґрунтованими та мотивованими у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України з урахуванням правової позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи спір між декларантом та митним органом виник щодо товарів, вказаних у митній декларації №22UA26U8 під номерами 18, 43, 45, 49, вартість яких декларантом визначалась у розрахунку за одиницю товару (штуку), тоді як митним органом скорегована митна вартість у розрахунку за кілограми. Аналогічно і при коригуванні за МД №22UA30U8 щодо товарів під номерами 1 та 6. Вказане, на переконання суду апеляційної інстанції, суперечить законодавчо встановленим способам визначення митної вартості ввезеного товару та ставить під сумнів обґрунтованість проведеного митним органом коригування такої вартості.

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, самостійне визначення митним органом митної вартості ввезеного товару за МД №№ UA205230/2022/025428, UA205230/2022/029031, UA500420/2022/005336 та МД №№ UA209170/2022/089064, UA100340/2022/519491 без належних для цього обґрунтувань, не доводить правомірності прийнятих рішень, які є предметом оскарження.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що не наведення у рішенні про коригування митної вартості обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості, розглядається Верховним Судом як самостійна підстава для скасування таких рішень у постановах від 21 грудня 2018 року (справа №815/1670/17), від 10 червня 2020 року (справа №1.380.2019.004752).

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що контролюючий орган, визначаючи необхідним до застосування одного із другорядних методів визначення митної вартості товарів, спирався виключно на аргументи, які, при їх системному аналізі, не можуть належним чином підтвердити обґрунтованість застосовуваного методу.

Оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались Товариством під час митного оформлення товару, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність скаржником неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинними МД документів та наведених відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним. При цьому надані Товариством документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а, отже, у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В свою чергу, неправильний вибір необхідного до застосування методу визначення митної вартості товару призвів до незаконності проведеного митним органом коригування митної вартості товару. Як наслідок, скаржником порушено вимоги принципу обґрунтованості при виконанні покладених на нього обов`язків.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо визнання протиправним та скасування рішень Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 17.11.2022 №№ UA205030/2022/000076/2, UA205030/2022/000077/2.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності рішень відповідача про коригування митної вартості товару, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 липня 2023 року у справі №140/10690/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк