Справа № 440/6884/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 р. Справа № 440/6884/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.06.2023, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава, повний текст складено 29.06.23 по справі № 440/6884/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі за текстом відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо непроведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 травня 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01 травня 2023 року у розмірі 86 відсотків судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки Господарського суду Полтавської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці від 24 квітня 2023 року № 09-10/248/2023.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо нездійснення ОСОБА_1 з 01 травня 2023 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 з 01 травня 2023 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Господарського суду Полтавської області від 24 квітня 2023 року № 09-10/248/2023 в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що позивач вийшов у відставку в 2010 році, до закінчення процедури проведення кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих судів; з грудня 2010 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці; з 19 лютого 2020 року втратили чинність обмеження, встановлені пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-УІІІ за рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 за №2-р/2020, яким визнано неконституційними положення цієї норми; отримуване позивачем щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя з 01.01.2020 відповідно до положень ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ і згідно з ч. 1 цієї норми «суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами».

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що в чинному законодавстві відсутні норми щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 за №2-р/2020. Вказує на відсутність підстав щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі наданої ОСОБА_2 до звернення нової довідки Господарського суду Полтавської області №09-10/248/2023 від 24.04.2023 про грошове утримання станом на 18.02.2020 із суддівської винагороди 104 049 грн, виданої згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 за №2-р/2020, оскільки такий перерахунок позивачу вже проведено з 19.02.2020 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 у справі №440/8401/21.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач підтвердив свою позицію щодо того, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зобов`язане здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01 травня 2023 року у розмірі 86 відсотків судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки Господарського суду Полтавської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці від 24 квітня 2023 року № 09-10/248/2023, та просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 . Постановою Верховної Ради України від 02 грудня 2010 року звільнено з посади судді господарського суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови Господарського суду Полтавської області від 17 грудня 2010 року позивача звільнено з посади судді Господарського суду Полтавської області у зв`язку з виходом у відставку.

У зв`язку із виходом у відставку ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді (а.с. 18).

25 лютого 2020 року Господарським судом Полтавської області позивачу видано довідку вих. №09-11/252/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року у справі №440/1560/20 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 24 від 04 березня 2020 року про відмову в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки Господарського суду Полтавської області № 09-11/252/2020 від 25 лютого 2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці з 18 лютого 2020 року, та здійснити його виплату з урахуванням фактично сплачених сум (офіційне посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень - https://reestr.court.gov.ua/Review/88983891).

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі №440/1560/20 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року по справі №440/1560/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити дії повернуто скаржнику (офіційне посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень - https://reestr.court.gov.ua/Review/90089371).

Листом Господарського суду Полтавської області від 09 липня 2020 року, №09-11/839/2020 відкликано довідку №09-11/252/2020 від 25 лютого 2020 року, видану судді у відставці ОСОБА_1 , для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 18 лютого 2020 року. На заміну видана довідка №09-11/837/2020 від 09 липня 2020 року (а.с. 25).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі №440/1560/20 у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року у справі №440/1560/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання неправомірним рішення, зобов`язання вчинити дії відмовлено та залишено відповідне судове рішення в силі (офіційне посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень - https://reestr.court.gov.ua/Review/91909259).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі № 440/8401/21 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні з 19 лютого 2020 року перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду №09-11/837/2020 від 09 липня 2020 року, виданої Господарським судом Полтавської області; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Господарського суду Полтавської області №09-11/837/2020 від 09 липня 2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року (офіційне посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень -https://reestr.court.gov.ua/Review/99387236).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2022 року у справі № 440/8401/21 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишено без задоволення, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року по справі № 440/8401/21 залишено без змін (офіційне посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень - https://reestr.court.gov.ua/Review/103182020).

Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року у справі № 440/8401/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду №09-11/837/2020 від 09 липня 2020 року, виданої Господарським судом Полтавської області, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року (офіційне посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень - https://reestr.court.gov.ua/Review/106565638).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2023 року у справі № 440/8401/21 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задоволено. Додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року по справі № 440/8401/21 скасовано (офіційне посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень - https://reestr.court.gov.ua/Review/108537997).

Приймаючи вищевказану постанову, апеляційний суд зазначив, що: "у рішенні від 06.09.2021 суд першої інстанції не встановлював стаж роботи позивача на посаді судді для обрахунку його щомісячного довічного грошового утримання, а також не вирішував питання розміру довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці у відповідних відсотках від суддівської винагороди згідно з положеннями Закону № 1402-VIII".

Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2023 року у справі № 440/8401/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії (офіційне посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень - https://reestr.court.gov.ua/Review/109311740).

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі № 440/8401/21, яке набрало законної сили згідно із постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2022 року, ОСОБА_1 , на підставі довідки Господарського суду Полтавської області від 09 липня 2020 року № 09-11/837/2020, починаючи з 19 лютого 2020 року, розпочато виплату довічного грошового утримання у розмірі 50% від суми грошової винагороди 104049 грн, що становить 52024,50 грн (а.с. 20).

24 квітня 2023 року Господарським судом Полтавської області складено та видано ОСОБА_1 довідку № 09-10/248/2023 про суддівську винагороду станом на 18 лютого 2020 року, згідно з якою суддівська винагорода, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 104 049,00 грн (а.с. 3).

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою від 24 квітня 2023 року, в якій просив на підставі довідки Господарського суду Полтавської області від 24 квітня 2023 року № 09-10/248/2023 здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01 травня 2023 року.

23 травня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на ім`я ОСОБА_1 склало лист № 10050-8598/Г-02/8-1600/23, яким повідомило, що перерахунок довічного грошового утримання, згідно з довідкою Господарського суду Полтавської області проведено з 19 лютого 2020 року на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі № 440/8401/21 (а.с. 17).

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 травня 2023 року, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для застосування розміру 86 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010, але з 18.02.2020, з моменту проголошення Рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 в частині регулювання щомісячного грошового утримання, остаточно втратив чинність, а діючим Законом передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання. Тобто, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість використання для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно складових, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання.

Отже, спірним питанням, яке підлягає вирішенню в рамках цієї адміністративної справи, є те, чи має позивач на час звернення до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання право отримувати таке утримання у розмірі, який визначається на підставі норм Закону №1402-VIII.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційних скарг, колегія суддів зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

Пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Згідно із частиною 1 статті 142 Закону №1402- VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах зазначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина 2 статті 142 Закону №1402-VI).

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (п.23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 року №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019 року, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційного Суду України зазначено таке.

«Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 №10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.»

Згідно з частиною 1 статті 91 Закону України від 13.07.2017 за №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Пунктом 3 резолютивної частині Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 встановлено, що «положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 за №1402-VIII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення».

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з 18 лютого 2020 року в законодавстві відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII.

За таких обставин, на позивача розповсюджується загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

За Законом від 07 липня 2010 року № 2453-VI, який втратив чинність, грошове утримання судді обраховувалось з 15 мінімальних заробітних плат з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції (з урахування пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018).

Водночас, чинним Законом Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII від 02 червня 2016 року визначені інші вихідні дані для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме:

- щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (частина четверта статті 142 Закону № 1402-VIII);

- базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції) (частини третя та четверта 135 Закону № 1402-VIII).

Правила визначення розміру щомісячного грошового утримання також врегульовані статтею 142 Закону №1402-VIII - щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що для застосування розміру 86 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про який зазначає позивач, немає жодної підстави, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07 липня 2010 року, який з 18 лютого 2020 року, з моменту проголошення Рішення КСУ № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року, остаточно втратив чинність в частині регулювання питань щодо щомісячного грошового утримання.

Натомість, чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та їх відсотковий розмір для нарахування щомісячного грошового утримання.

Так, Законом № 1402-VIII, як і раніше Законом № 2453-VI, передбачено виплату пенсії або за вибором судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач обрав щомісячне довічне грошове утримання, а не пенсію.

Верховний Суд у рішенні від 16 червня 2020 року у зразковій справі №620/1116/20 (Пз/9901/5/20) дійшов висновку про наявність у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі, обчисленому згідно положень Закону № 2453-VI, права (підстави) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України №1402-VIII.

Зважаючи на те, що чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом № 1402-VIII; розмір відсотку за Законом № 2453-VI).

Визначення відсотку розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на підставі норм Закону №1402-VIII не призводить до порушення статті 22 Конституції України, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач згідно норм Закону №1402-VIII, не є меншим ніж той, який був забезпечений позивачу на підставі положень Закону від 07 липня 2010 року №2453-VI.

Отже, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці потрібно застосовувати приписи статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02 червня 2016 року, а не приписи Законів, які втратили чинність.

Вирішуючи питання щодо правильності розрахунку стажу судді у відставці для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки Господарського суду Полтавської області, колегія суддів зазначає таке.

Частиною третьою статті 142 Закону України №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до частини першої статті 137 Закону України №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12 липня 2018 року №2509-VIII статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Закон не зазначає, що ця робота має обов`язково передувати призначенню на посаді судді.

При цьому абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №1402-VIII від 02 червня 2016 року "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково.

З аналізу наведених норм вбачається, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Такі висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 9901/302/19.

Частиною першою статті 2 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки від 05 червня 1981 року N2023-X "Про вибори районних (міських) народних судів Української РСР" (чинного на час обрання позивача на посаду судді), було визначено, що народним суддею і народним засідателем районного (міського) народного суду може бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років.

Відтак, на час обрання позивача на посаду судді законом не вимагався мінімальний стаж роботи в галузі права для набуття права для обрання на посаду судді на дату такого обрання (призначення).

Водночас, згідно з пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи викладене, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Такі висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 235/7316/16-а.

Як убачається зі змісту довідки Господарського суду Полтавської області № 07-25/191/2023 від 27 березня 2023 року, стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, станом на 17 грудня 2010 року становив 23 роки 06 місяців 12 днів, а саме: проходження строкової військової служби (з 20 листопада 1972 року по 09 грудня 1974 року) - 02 роки 00 місяців 20 днів, половина строку навчання в Харківському юридичному інституті (з 01 вересня 1986 року по 30 червня 1990 року) - 01 рік 11 місяців 0 днів та період роботи на посаді судді з 27 травня 1991 року по 17 грудня 2010 року (а.с. 4).

Отже, до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати календарний період проходження строкової військової служби (з 20 листопада 1972 року по 09 грудня 1974 року) - 02 роки 00 місяців 20 днів та половину строку навчання в Харківському юридичному інституті (з 01 вересня 1986 року по 30 червня 1990 року) - 01 рік 11 місяців 0 днів.

Відтак, стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 23 роки 06 місяців 12 днів, що дає право на перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, згідно з довідкою Господарського суду Полтавської області № 07-25/191/2023 від 27 березня 2023 року в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років + (2%*3 роки, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді).

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не здійснення ОСОБА_1 з 01 травня 2023 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з покладенням на відповідача обов`язку здійснити ОСОБА_1 з 01 травня 2023 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Господарського суду Полтавської області від 24 квітня 2023 року № 09-10/248/2023 в розмірі 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Колегія суддів звертає увагу, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% від заробітної плати працюючого судді ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453-VI.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 по справі № 440/6884/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова