Справа № 160/19389/22
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 160/19389/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової служби України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 р. (суддя Дєєв М.В) в адміністративній справі №160/19389/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГСЕРВІС ПЛЮС" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 р. в адміністративній справі №160/19389/22, яке набрало законної сили 13 квітня 2023 р., задоволено адміністративний позов ТОВ «МЕТАЛУРГСЕРВІС ПЛЮС», визнані протиправними та скасовані рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 16 серпня 2022 р. та зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні датою їх фактичного отримання.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 р. задоволено заяву ТОВ «МЕТАЛУРГСЕРВІС ПЛЮС» про встановлення судового контролю та зобов`язано Державну податкову службу України протягом 30 днів з дня отримання цієї ухвали подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду.

У поданій апеляційній скарзі Державна податкова служба України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю відмовити.

Скаржник не заперечує обставину не виконання ним рішення суду, однак вказує, що механізм виконання судових рішень даної категорії потребують певного часу. Крім того, на думку скаржника, встановлення судового контролю можливо на стадії ухвалення судом рішення по суті спору, і вчинення такої процесуальної дії є правом, а не обов`язком суду.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що невиконання відповідачем рішення суду від 24 січня 2023 р. в адміністративній справі №160/19389/22, яке набрало законної сили 13 квітня 2023 р., є підставою для встановлення судового контролю в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 8 цієї ж статті передбачено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Також, статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України визначає три способи судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення; 2) визнання протиправними рішень, дій, бездіяльності державного/приватного виконавця; 3) визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду.

На думку колегії суддів, законодавець визначив способи реалізації судового контролю в залежності від порядку виконання судового рішення (добровільного або примусового), а також стадії судового провадження.

Скаржник наполягає на тому, що зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення можливо виключно при його ухваленні.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що до 2018 року суди при розгляді аналогічних справ керувались правовою позицією, викладеною в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" № 3 від 13.03.2017, відповідно до якої зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Судова практика Верховного Суду, яка склалась з 2018 року, свідчить про відсутність єдиного правового підходу суду касаційної інстанції до застосування статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, у постанові від 31 липня 2018 р. у справі № 235/7638/16-а Верховний Суд зазначив, що правові норми, закріплені у частині першій статті 382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, підпункту «ґ» пункту 4 частини першої статті 356 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови зазначається встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій. Встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

У постанові від 10 грудня 2018 р. у справі № 807/2358/15 суд касаційної інстанції звернув увагу, що при зверненні з касаційною скаргою заявник не просив про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, а подав відповідне клопотання до Верховного Суду лише після розгляду справи по суті та набранням постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 р. законної сили, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні заяви.

Разом з цим, ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2018 р. встановлено судовий контроль за виконанням постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 р. у справі № 206/3911/17(2-а/206/113/17), тобто задоволена заява, яка була подана позивачем після ухвалення судового рішення по суті спору.

Також ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 р. встановлено судовий контроль в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за виконанням постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 р. у справі № 800/592/17 також після ухвалення судового рішення.

Постановою від 19 грудня 2018 р. Верховний Суд, скасувавши судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухваливши нове рішення, зобов`язав відповідача подати звіт про виконання даної постанови до суду першої інстанції (справа № П/811/2516/17).

Враховуючи принцип верховенства права, а також обов`язок суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, як це передбачено статтею 242 цього ж Кодексу, колегія суддів дійшла вважає, що захід судового контролю, передбачений статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути застосований судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій після постановлення рішення по суті спору. Також суд апеляційної та касаційної інстанції після перегляду судового рішення може зобов`язати відповідача надати звіт про його виконання до суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день подачі позивачем до суду заяви про встановлення судового контролю на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (06.06.2023) було відкрите виконавче провадження ВП 71847481 з виконання виконавчого листа від 09.05.2023 № 160/19389/22.

Зазначена обставина унеможливлювала зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення, оскільки судовий контроль на цій стадії здійснюється відповідно до статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто шляхом оскарження рішення, дій, бездіяльності державного/приватного виконавця, на який покладено обов`язок забезпечення примусового виконання судового рішення.

Проте, постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.08.2023 виконавче провадження ВП 71847481 закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", а саме - виконавчий лист повернуто до суду, який його видав, у зв`язку із надсиланням до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення ( ч. 3 ст. 63 цього ж Закону).

Таким чином, станом на 26 вересня 2023 р. (день постановлення судом оскарженої ухвали) виконавче провадження закінчено після вжиття державним виконавцем усіх можливих, визначених законом, заходів, спрямованих на примусове виконання судового рішення. При цьому, рішення суду у справі № 160/19389/22 боржником не виконано, а суд зобов`язаний здійснювати судовий контроль до повного та фактичного виконання постановленого ним рішення.

Відтак, застосування судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є належним способом процесуального примусу, якій відповідає судові практиці Верховного Суду та враховуює обставини, які склались на день постановлення оскарженої ухвали.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 р. в адміністративній справі №160/19389/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 05 грудня 2023 р. та оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 2 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий