Справа № 400/1257/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/1257/23

Перша інстанція: суддя Устинов І. А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Шевчук О. А., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просила:

- визнати протиправними дії щодо відмови в перерахунку пенсії за віком із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2015, 2016 та 2017 роки;

- зобов`язати призначити пенсію за віком відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058- IV) із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за попередні три календарні роки, починаючи з 08.12.2018.

Пояснюючи обставини звернення до суду ОСОБА_1 зазначає, що з 2006 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугу років.

Далі, позивачка вказує, що з 08.12.2018 вона переведена з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, яка обчислена з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014-2016 роки.

Звернувшись до органу Пенсійного фонду із заявою, вона просила перерахувати призначену пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за попередні три роки, тобто за 2015-2017 роки.

Листом від 08.01.2022 відповідач відмовив у перерахунку, посилаючись на те, що правові підстави для здійснення перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2015-2017 роки відсутні.

Позивачка, вважає відмову протиправною та такою, що порушує її конституційне право на соціальний захист і пенсійне забезпечення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за віком із застосуванням показників середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2015, 2016 та 2017 роки.

Зобов`язано відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2015, 2016 та 2017 роки, починаючи з моменту переведення на пенсію за віком, а саме з 08.12.2018.

Суд стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідно до частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV, показник середньої заробітної плати під час переведення з одного виду пенсії, призначеного за цим Законом, на інший вид пенсії за Законом № 1058-IV, має бути незмінним.

Суд у рішенні зазначив, що позивачка отримувала пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закону № 2262-ХІІ), який передбачає інші правові підстави та порядок призначення пенсії в порівнянні із Законом № 1058-IV.

Оскільки, позивачці 08.12.2018 призначена пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV, підстави для застосування частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV до спірних правовідносин відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на обчислення пенсії за віком, відповідно до Закону №1058- IV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за попередні три роки, тобто за 2015-2017 роки.

До того ж, суд, посилаючись на положення частини 3 статті 51 Закону України №2262-ХІІ, визнав безпідставними твердження ГУ ПФУ в Миколаївській області про пропуск позивачкою строку звернення до суду, та зазначив, що перерахунок пенсій не проведений з вини органів Пенсійного фонду України, провадиться без обмеження строком.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ГУ ПФУ в Миколаївській області зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, а рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник наводить такі доводи.

По-перше, скаржник вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що виразилося у незастосуванні наслідків пропуску строку звернення до суду за захистом своїх прав, передбачених статтею 123 КАС України.

Відповідач звертає увагу на те, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому позивачка мала можливість знати про розмір нарахованої та виплачуваної їй щомісячно пенсії.

Скаржник вважає, що для реалізації її права, існує шестимісячний строк, встановлений частиною 2 статті 122 КАС України.

Окрім цього, скаржник зазначає, що під час ухвалення рішення, суд першої інстанції помилково зазначив, що пенсія за вислугу років позивачці призначена у 2006 році на підставі Закону № 2262-ХІІ, в той час як позивачці призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ).

Далі, скаржник звертає увагу, що позивачка, на підставі її заяви, переведена на пенсію за віком, відповідно до Закону №1058-ІV з 09.06.2016, а не з 08.12.2018, як помилково зазначив суд першої інстанції.

Таким чином, скаржник вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування показників середньої заробітної плати (доходу) по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2015-2017 роки є помилковим.

При цьому, скаржник вважає, що в даному випадку має місце переведення з одного виду пенсії на інший, а не призначення нового виду пенсії, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.12.2006 отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Згідно розпорядження №119470 від 17.06.2016 та відповідно до поданої позивачкою заяви, ГУ ПФУ в Миколаївській області з 09.06.2016 здійснило перерахунок пенсії через перехід з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону №1788-XII на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV (а.с. 58).

28.12.2022 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про проведення перерахунку пенсії за віком із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2017, 2016 та 2015 роки, оскільки вважала, що при переведенні її на пенсію за віком з 08.12.2018 пенсійний орган помилково застосував показники середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016 роки.

Листом від 08.01.2023 відповідач відмовив позивачці в задоволенні її заяви, та вказав що правові підстави для застосування показників середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2015-2017 роки відсутні, у зв`язку з тим, що на пенсію за віком позивачка переведена з 09.06.2016 та для обчислення пенсії враховується показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки.

Позивач, вважаючи протиправною відмову, звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року, ураховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 20.06.2023 у справі №240/5534/22, апеляційний суд запропонував ОСОБА_1 надати до суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду та надати докази на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Витребувані судом докази, суд запропонував надіслати у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали.

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції, позивач направила заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій посилаючись на те, що в Україні не існувало та не існує жодного обмеження стосовно виплати пенсії за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави та її компетентних органів, вважає, що строк нею не пропущений.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Аналіз доводів апеляційної скарги ГУ ПФУ в Миколаївській області свідчить про те, що вони складаються з двох підстав, це пропуск строку звернення до суду та відсутність правових підстав для застосування, при проведенні перерахунку пенсії, показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2015-2017 роки.

У контексті наявності або відсутності правових підстав для застосування, при проведенні перерахунку пенсії, показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2015-2017 роки, колегія суддів установила таке.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами частини 2 статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно з частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший.

У випадку переведення на інший вид пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 з 08.12.2006 отримувала пенсію за вислугу років, відповідно до Закону № 1788-ХІІ.

Згідно заяви про призначення/перерахунок пенсії у зв`язку з переходом на інший вид пенсії від 09.06.2016, позивачка з 09.06.2016 переведена з пенсії за вислугу років за Законом № 1788-ХІІ на пенсію за віком за Законом № 1058-IV.

Тобто, 09.06.2016 сталося призначення нового виду пенсії (за віком) позивачці, а не переведення з одного виду пенсії, на інший.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену постанові від 29.11.2016 у справі №133/476/15-а, де вказано, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до положень Закону 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до положень Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV.

Зазначена позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 876/5312/17.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що в даному випадку має місце призначення іншого виду пенсії, а не переведення з одного виду пенсії на інший.

Разом з цим, слід зазначити, що суд першої інстанції, у мотивувальній частині помилково посилався на те, що позивачці вперше пенсія призначена відповідно до Закону №2262-ХІІ, тобто Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Суд апеляційної інстанції встановив, що з 08.12.2006 позивачка отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Також суд першої інстанції помилково зазначив, що переведення та перерахунок пенсії позивачці здійснений з 08.12.2018.

Так, відповідно до наданого, до апеляційної скарги, розпорядження №119470 від 17.06.2016 випливає, що за заявою ОСОБА_1 від 09.06.2016 про перехід з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, ГУПФУ в Миколаївській області здійснило їй перерахунок пенсії з 09.06.2016.

Наведене свідчить, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для застосування показників середньої заробітної плати (доходу) по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2015-2017 роки є необґрунтованим.

Окрім цього, колегія суддів враховує відповідь ГУ ПФУ в Миколаївській області на заяву ОСОБА_1 про її розмір пенсії станом на 01.12.2022.

Так, пенсія ОСОБА_1 складає 2 804,98 грн., з яких:

2323,59 грн - основний розмір пенсії, обчислений відповідно до страхового стажу та заробітної плати: 6186,32 грн. (показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014-2016 роки) х 0,87349 (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати) х 0,43000 (коефіцієнт страхового стажу) + 481,39 грн. за понаднормативний стаж 23 роки (23% х 2093,00 грн.- мінімальний розмір пенсії з 01.12.2022).

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для визнання протиправною відмови пенсійного органу у проведенні перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2015-2017 роки відсутні.

По друге, надаючи оцінку доводам скаржника стосовно того, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, зокрема, залишив поза увагою пропуск позивачкою строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

Насамперед, колегія суддів звертає увагу, що гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд, отримавши позов, зобов`язаний з`ясувати чи має місце порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів особи.

У разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами, встановлених главою 6 КАС строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду.

Як мовилося вище, суд апеляційної інстанції не встановив факту порушення прав позивачки, у зв`язку з чим дійшов висновку, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Себто, у випадку, коли суб`єктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту, застосування строків звернення до суду є помилковим. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення суб`єктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

З огляду викладене, довід скаржника про застосування до спірних правовідносин строків звернення до суду, не заснований на перелічених вище нормах законодавства.

Відповідно до приписів статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя О. А. Шевчук

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 13.12.2023.