Справа № 335/10992/23
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника Вакуленка Дмитра Олександровича до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Вакуленка Д.О., звернувся до суду із позовною заявою до УПП в Запорізькій області ДПП, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, у якій просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №289352 від 31.10.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 та ч. 3 ст. 140 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення; стягнути на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 536 грн. 80 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 30.10.2023року інспектором взводу 2 роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Афанасьєвим І.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія БАБ №289352) про притягнення ОСОБА_1 , як фізичної особи, до адміністративної відповідальності за ч. ч. 2 та 3 ст. 140 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Як зазначено у постанові, 31.10.2023 о10-20 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 проводив роботи в межах червоної лінії дороги, а саме: заміна асфальтобетонного покриття та вигрузка ремонтних матеріалів на пішохідний тротуар без погодження з органами Національної поліції, та не огородивши місце проведення робіт належним чином, чим порушив вимоги п. 1.5., п. 32.1. Правил дорожнього руху, ДСТУ 3587,4100, ст. 12 Закону України «Про дорожній рух».

Позивач вважає, вказану постанову неправомірною та необґрунтованою.

Так, інспектором, згідно оскаржуваної постанови, притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП, як фізичну особу, та зазначено, що позивач порушив вимоги п. 32.1. Правил дорожнього руху України.

Проте, проведення дорожніх робіт у м. Запоріжжя по пр. Соборному 156 здійснюється юридичною особою ТОВ «Ремшляхбуд» на підставі договору № 68 від 26.07.2023, який укладено із Департаментом муніципального управління Запорізької міської ради.

Таким чином, проведення у встановленому порядку процедури погодження проведення будь-яких дорожніх робіт за вказаною адресою з уповноваженим підрозділом Національної поліції України повинно проводитись виключно директором ТОВ «Ремшляхбуд». Відтак ОСОБА_1 не є належним суб`єктом адміністративного правопорушення, оскільки працює на посаді виконроба та не є посадовою особою. У його обов`язки, як працівника підприємства, не входить проведення у встановленому порядку процедури погодження проведення будь-яких дорожніх робіт на автомобільних дорогах, вулицях в м. Запоріжжі з уповноваженим підрозділом Національної поліції України.

З огляду на зазначені обставини, позивач вважає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП є неправомірним.

У постанові не зазначено які саме нормативи обладнання проведення робіт були порушені, не зазначено конкретні пункти нормативних актів, проте, міститься посилання на ДСТУ 3587:97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану» та ДСТУ 4100:2021 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування».

На думку позивача, такий підхід порушує принцип правової визначеності, коли особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має знати які саме нормативні положення порушені внаслідок її дій або бездіяльності.

У позові також зазначено, що огородження місця проведення дорожніх робіт в м. Запоріжжя пр. Соборний 156 засобами регулювання дорожнього руху здійснювалось взагалі іншими працівниками ТОВ «Ремшляхбуд», оскільки зазначеним підприємством за вказаною адресою проводилися дорожні роботи на підставі Договору № 68 від 26.07.2023, який укладено із Департаментом муніципального управління Запорізької міської ради. Працівники ТОВ «Ремшляхбуд» здійснили огородження місця проведення дорожніх робіт тротуару за вказаною адресою необхідними засобами регулювання дорожнього руху.

Проте, працівник УПП в Запорізькій області при винесенні оскаржуваної постанови не пересвідчився у встановленому порядку хто саме з працівників ТОВ «Ремшляхбуд» займався огородженням місця проведення дорожніх робіт за адресою: м. Запоріжжя пр. Соборний 156, засобами регулювання дорожнього руху.

На думку позивача, суб`єктом владних повноважень не забезпечено належним чином розкриття в оскаржуваній постанові об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 140 КУпАП, що у свою чергу ставить під сумнів законність та правомірність винесеної постанови.

На ОСОБА_1 складено постанову як на фізичну особу, проте, позивач не є посадовою особою ТОВ «Ремшляхбуд», а працює на зазначеному підприємстві на посаді виконроба.

Як зазначає позивач, відповідно до приписів ч. 2 та ч. 3 ст. 140 КУпАП, не можуть бути суб`єктами адміністративного правопорушення працівники підприємства, які не є посадовими особами.

З огляду на зазначені обставини, позивач і звернувся до суду із вказаними позовними вимогами.

Ухвалою судді від 13.11.2023 прийнято до розгляду адміністративний позов, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження із особливостями, встановленими ст.ст. 268272, 286 КАС України.

20.11.2023 до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України просить у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування відзиву зазначено, що 31.10.2023 року під час несення служби у Запорізькій області, інспектором УПП в Запорізькій області ДПП було виявлено адміністративне правопорушення. Оскільки правопорушення мало місце, а відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, за адресою м. Запоріжжя, пр. Соборний 156 було виявлено, що ОСОБА_1 проводив роботи в межах червоної лінії дороги, а саме: заміна асфальтобетонного покриття та вигрузка ремонтних матеріалів на пішохідний тротуар без погодження з органами Національної поліції, та не огородивши місце проведення робіт належним чином, чим порушив вимоги п. 1.5., п. 32.1. ПДР України, ДСТУ 3587, 4100, ст. 12 Закону України «Про дорожній рух».

У ході розгляду справи було роз`яснено та дотримано права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, згідно ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Позивач будь-яких клопотань не заявляв.

Крім того, предметом позову у цій справі є оскарження постанови серії БАБ №289352 від 30, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2, ч. 3 ст. 140 02023 КУпАП, та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, тобто ця справа є справою незначної складності, і розглядається за правилами ст. 286 КАС України. Заявлений розмір витрат на правничу допомогу 5 000 гривень, майже у 10 разів перевищує ціну позову.

Відтак, заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн., на думку представника відповідача, є неспівмірним відносно даної категорії справ.

Окрім цього, як зазначено представником відповідача, на адресу УПП в Запорізькій області надійшло більше десяти позовних заяв від представника позивача Вакуленка Д.О., ідентичні за змістом, в яких лише замінені персональні дані позивачів, серії, номери та дати оскаржуваних постанов, а тому адвокатом Вакуленком Д.О. не витрачалось значної кількості часу для написання позовних заяв, що свідчить про те, що заявлені правові витрати не відповідають складності справи.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази, які в ній містяться, у сукупності, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Судом встановлено, що постановою Серії БАБ №289352 від 30.10.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2, ч. 3 ст. 140 КУпАП, а саме за те, що він 31.10.2023 о10-20 год. в м. Запоріжжі, пр. Соборному буд. 156, проводив роботи в межах червоної лінії дороги, а саме: заміна асфальтобетонного покриття та вигрузка ремонтних матеріалів на пішохідний тротуар без погодження з органами Національної поліції, та не огородивши місце проведення робіт належним чином, чим порушив вимоги п. 1.5., п. 32.1. Правил дорожнього руху, ДСТУ 3587,4100, ст. 12 Закону України «Про дорожній рух».

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі по адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, сама постанова про адміністративне правопорушення не може розцінюватись як беззаперечний доказ вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання суб`єктом владних повноважень адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Частинами другою та третьою статті 140 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність:

- за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування;

- за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.

Згідно диспозиції ч. 2 та ч. 3 ст. 140 КУпАП, суб`єктом даних правопорушень є посадові особи відповідних суб`єктів господарювання, які зобов`язані погоджувати з уповноваженим підрозділом Національної поліції проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць та дотримуватись нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах, під час здійснення своєї господарської діяльності.

Крім того, ч. 3 ст. 140 КУпАП є бланкетною нормою права, а тому при викладенні обставин правопорушення, посадовою особою суб`єкта владних повноважень має бути зазначено конкретний пункт, статтю, частину статті відповідного нормативного акту, порушення якого інкриміноване особі.

Проте, оскаржувана ОСОБА_1 постанова вказаним вимогам не відповідає, вона містить лише загальну фразу про те, що позивач порушив п. 1.5 та п. 32.1. Правил дорожнього руху та ДСТУ 3587, 4100 та ст. 12 Закону України «Про дорожній рух».

Який саме пункт ДСТУ, яку частину чи підпункт п. 32.1. Правил дорожнього руху, а також яку частину та пункт ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» було порушено позивачем у постанові не зазначено.

Пунктом 1.5 Правил дорожнього руху передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Проте, постанова не містить інформації, що ОСОБА_1 вчинено дії, або допущено бездіяльність, які створили небезпеку чи перешкоду для руху, загрожували життю або здоров`ю громадян, завдавали матеріальних збитків.

Крім того, як свідчать надані позивачем докази, він працює на посаді виконроба у ТОВ «РЕМШЛЯХБУД», яким, на підставі Договору № 68 від 26.07.2023, укладеного з Департаментом муніципального управління Запорізької міської ради, виконувався ремонт інфраструктури у сфері дорожнього господарства.

Як убачається із посадової інструкції виконавця робіт, яка затверджена директором ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» 18.11.2021, до обов`язків такого працівника не входить забезпечення нормативів, зазначених у ч. 3 ст. 140 КУпАП, а також вчинення дій спрямованих на погодження із відповідним органом Національної поліції проведення дорожніх робіт, за невчинення чого передбачена адміністративна відповідальність ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Суд погоджується із твердженням позивача про те, що постанова винесена щодо неналежного суб`єкта адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень, і саме відповідач не надав жодних доказів законності й обґрунтованості постанови. Доданий до відзиву диск з відеозаписом дій інспектора поліції щодо фіксації події, викладеної в протоколі, а також з фотознімками, наведених вище висновків суду не спростовують.

Отже, оцінюючи в сукупності матеріали справи, суд доходить до висновку про те, що оскаржувана постанова винесена щодо особи, яка не є суб`єктом інкримінованого адміністративного правопорушення, без наявності належних та допустимих доказів, які би свідчили що подія адміністративних правопорушень мала місце, і що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень за вчинення яких його притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому постанову не можна визнати законною та обґрунтованою, відтак її слід скасувати.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України передбачено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження розміру витрат, які позивач поніс на оплату послуг адвоката, представником позивача надано суду фотокопії договору про надання правової допомоги від 24.10.2023, укладеного між позивачем та АБ «Вакуленко», з додатком, в якому визначено, що попередній розмір правової допомоги становить 5 000,00 грн. При цьому, вартість обчислюється з врахуванням погодинної оплати роботи у розмірі 1 000 грн. за 1 годину роботи адвоката.

Частиною 6 ст. 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У поданому до суду відзиві відповідач заперечує проти стягнення з нього понесених позивачем витрат, посилаючись на те, що розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи та наданих адвокатом послуг.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

На переконання суду, вартість наданих представником позивача послуг є завищеною з огляду на обсяг наданих позивачеві адвокатом послуг та їх складність, з урахуванням також і тих обставин, що предметом спору у цій справі є постанова відповідача про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн.

З урахуванням вищевикладеного, витрати позивача на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, підлягають зменшенню до 1000,00 грн. На переконання суду, саме такий розмір судових витрат на правничу допомогу є обґрунтованим, об`єктивним і справедливим у даній справі.

За звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 536,80 грн., що підтверджується квитанцією від 08.11.2023, отже, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню позивачеві, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 9, 72, 73, 75, 77, 132, 139, 205, 241, 242, 244, 246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову серії БАБ № 289352 від 30.11.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 та ч. 3 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень 00 копійок, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративних правопорушень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок та судові витрати на правничу допомогу в розміром 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, ідентифікаційний код 40108646, адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3.

Відповідач: Управління патрульної поліції в Запорізькій області, ідентифікаційний код , адреса: м. Запоріжжя, вул. Перемоги буд. 96.

Повне рішення складено 13 грудня 2023 року.

Суддя Ю.В. Апаллонова