Справа № 200/5740/23
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року Справа№200/5740/23

Донецький окружний адміністративний суд: у складі головуючого судді Галатіної О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третьої особи: Міністерства Оборони України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -.

В С Т А Н О В И В:

На адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третьої особи: Міністерства Оборони України, відповідно до якого просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2022-2023 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2022-2023 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік;

- зобов`язати вйськову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він з 19.10.2022 по 14.03.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Має статус учасника бойових дій. Зазначає, що при звільненні йому не виплачена грошової компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2022-2023 роки та рошова допомога на оздоровлення за 2023 рік. Вважає таку бездіяльність протиправною у зв`язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третьої особи: Міністерства Оборони України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії.

Відкрито провадження в адміністративній справі № 200/5740/23.

Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали подати до суду відзиву на позовну заяву з доказами на його підтвердження з одночасним надісланням (наданням) його копії та доданих до нього документів позивачу.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що компенсація вказаної додаткової відпустки за 2022-2023 роки не надавалась, оскільки в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Щодо виплати одноразової допомоги на оздоровлення зазначає, що пунктом 1 Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах згідно з додатком 15. Вказаний додаток не містить такого виду додаткового грошового забезпечення, як щомісячна додаткова грошова винагорода, визначена в постанові КМУ №889 від 22.09.2010. Відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Згідно пояснень третьої особи, зазначено, що, як вбачається з матеріалів позовної заяви, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.05.2022 №98, Позивача, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби до військової частини НОМЕР_3 . З 31 травня 2022 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. У вищезазначеному наказі відсутні дані щодо надання Позивачу відпустки як учаснику бойових дій у вищезазначеному або виплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2022-2023 року відсутні. Також, наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.03.2023 №73, на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.03.2023 №77-РС, Позивача звільнено та виключено зі списків особового складу частини та направлено на зарахування на військовий облік до Житомирського ОМТЦК та СП Житомирської області. Додаткова відпустка, як учаснику бойових дій не надавалась. Крім цього, в матеріалах позовної заяви містяться витяги із наказів командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 01.06.2022 № 2 та командира військової частини НОМЕР_1 від 19.10.2022 № 281 згідно який, Позивачем прийнято і приступлено до виконання службовий обов`язків за посадою у відповідних частинах. Також, у вищезазначених наказах відсутні дані щодо надання Позивачу відпустки як учаснику бойових дій у вищезазначеному або виплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2022-2023 року відсутні. Просив розглянути питання щодо витребування доказів того, що Позивачу дійсно не здійснювалась виплата грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2022-2023 року. Також, вважає, що станом на момент прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №73 від 14.03.2023 Позивач погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків та відповідно не оскаржував своє звільнення та/або наказ про виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення в частині невиплати, на думку Позивача, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 виданого 12.04.2017 року.

Проходив з 19.10.2022 по 14.03.2023 військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що сторонами не оспорюється.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.03.2023 №73, на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14.03.2023 №77-РС, Позивача звільнено та виключено зі списків особового складу частини.

Згідно листа військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2023 №10/1253, у відповідь на звернення позивача, зазначено, що ОСОБА_1 не убував у щорічну відпустку та рапорту на отримання грошової допомоги для оздоровлення до командира військової частини не надходило, у зв`язку з чим, грошова допомога на оздоровлення не виплачувалась. Щодо виплати коменсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій, повідомлено, що військова частина має право виплачувати ці кошти на підставі підтверджуючих документів, що при попередньому звільненні не була виплачена. Зазначено, що ОСОБА_1 потрібно звернутись до командира військової частини з рапортом та надати копію посвідчення УБД та довідки з попередніх місць проходження служби.

19.05.2023 року адвокатом Токаревою О.Г. в інтересах Позивача, було зроблено адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 . До вказаного запиту були додані наступні документи: копія витягу з наказу №144 від 14.10.2022, копія витягу з наказу №73 від 14.03.2023 та копі посвідчення УБД від 12.04.2017 року.

Відповідно витягу з наказу №144 від 14.10.2022 відсутня інформація про нарахування та виплату позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2022 рік.

Згідно витягу з наказу №73 від 14.03.2023 відсутня інформація про нарахування та виплату позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2022-2023 роки.

Відповідь на вказаний запит у матеріалах справи відсутня.

22.06.2023 року адвокатом Токаревою О.Г. в інтересах Позивача, було направлено повторний адвокатський запит до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно відповіді від 13.07.2023 року Військової чатини НОМЕР_1 зазначено, що до фінансово-економічної служби наказів про виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення та компенсації відпустки, як учаснику бойових дій не надходило. Виходячи із наведеного виплати не були здійснені.

22.08.2023 року адвокатом Токаревою О.Г. в інтересах Позивача, були направлене адвокатські запити до військової частини НОМЕР_1 та Міністурства Оборони України про надання інформації у зв`язку з чим командуванням військової частини НОМЕР_1 не були направлені накази про виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022-2023 роки та зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 здійснити їх нарахування та виплату.

Відповідей на вищевказані адвокатські запити матеріали справи не містять.

Таким чином спірним питанням у даній справі є відсутність виплати відповідачем грошової компенсації позивачу за невикористані ним дні додаткової відпустки за 2022-2023 роки та грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Стаття 3 Конституції України гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

За змістом п. 19 ч. 1 статті 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно зі статтею 12 Закону № 3551-XII, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 82 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697), прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора; прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів; прокурору надаються додаткові та інші відпустки, передбачені законом; для виконання невідкладних і непередбачуваних завдань прокурори можуть бути відкликані з щорічної основної чи додаткової оплачуваної відпустки. Частина невикористаної відпустки надається прокурорам у будь-який час відповідного року чи приєднується до відпустки в наступному році з відповідним відшкодуванням непередбачуваних витрат у зв`язку з відкликанням із відпустки. Порядок такого відшкодування визначається Кабінетом Міністрів України.

Учасникам бойових дій, статус яких визначений відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Закон України «Про відпустки» (далі - Закону № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Частиною 1 статті 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно зі статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Також, при вирішені справи суд враховує висновки, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини від 30 квітня 2013 року у справі «Тимошенко проти України» (заява № 49872/11) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Згідно з ч. 1 статті 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

До щорічних відпусток належать додаткові відпустки, передбачені законодавством, зокрема додаткова відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. В разі невикористання такої відпустки особою, яка має право на таку відпустку, їй повинна виплачуватися грошова компенсація (стаття 4 Закону України «Про відпустки»).

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Водночас, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 360/4127/19, від 14.04.2021 у справі № 620/1487/20 та від 31.05.2021 у справі № 200/13837/19-а.

В постанові Верховного Суду від 22.12.2021 року по справі №640/21771/20, суд дійшов до висновку, що позивач має право на грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, як учасник бойових дій, а відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити таку компенсації, якщо доказами підтверджено такі умови:

1) позивач є військовослужбовцем, учасником бойових дій;

2) позивач звільнився з військової служби;

3) позивач не використав щорічну основну відпустку за період проходження військової служби в органах прокуратури України;

4) грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за період проходження військової служби в органах прокуратури України не виплачена відповідачем;

5) позивач не використав додаткові відпустки, на які має право як учасник бойових дій, за період проходження військової служби в органах прокуратури України;

6) грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, на яку позивач мав право як учасник бойових дій, за період проходження військової служби в органах прокуратури України не нарахована та не виплачена відповідачем.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховую висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що позивач у спірний період проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій від 12.04.2017, що підтверджується відповідним посвідченням та не заперечується відповідачем. У той же час, судом було встановлено, що позивача було звільнено та виключено зі списків особового складу частини 14.03.2023, що також не заперечується відповідачем по справі.

Таким чином, судом під час розгляду даної справи було встановлено, що позивачем не було використано щорічну додаткову відпустку передбачену п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2022-2023 роки.

Під час звільнення зі служби, із позивачем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, чого відповідачем здійснено не було.

Враховуючи відсутність нарахування та виплати відповідачем грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2022-2023 роки, суд дійшов висновку визнати протиправною бездіяльність відповідача та як наслідок зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2022-2023 роки.

Стосовно наявності підстав для нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, суд враховує таке.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260.

Пунктами 1, 2, 6 розділу ХХIІІ Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Пунктами 1, 7, 9 розділу ХХIV Порядку №260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Отже, з наведених положень Порядку №260 висновується, що військовослужбовець має право на отримання грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення, яка у випадку невиплати її протягом року (незалежно від вибуття у щорічну основну відпустку), виплачується на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Така допомога надається незалежно від подання чи неподання рапорту військовослужбовцем. Натомість виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі командира військової частини лише за наявності рапортом військовослужбовця та виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

У спірному випадку судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2023 році не використав щорічну основну відпустку, грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік не отримував.

Відтак, у наказі на звільнення позивача з військової служби та виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини безпідставно не зазначено про виплату ОСОБА_1 такої грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, внаслідок чого не проведено її нарахування та виплату.

У цій частині Військовою частиною НОМЕР_1 допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невключені до загальних виплат згідно з наказом від 14.03.2023 №77 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Окремо слід зазначити, що відповідно до п. 4.1 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку змінюється залежно від характеру рішення.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати не відшкодовуються.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 16, 19, 22, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 241-243, 245, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третьої особи: Міністерства Оборони України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2022-2023 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2022-2023 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік.

Зобов`язати вйськову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Суддя О.О. Галатіна