Справа № 260/6309/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2023 рокум. Ужгород№ 260/6309/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач 2), яким просить суд:

1) позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю;

2) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_2 , періодів роботи з 19.04.1978 року і по 09.06.1978 року, з 01.07.1978 року і по 24.08.1978р. у районах Крайньої Півночі;

3) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області щодо обчислення страхового стажу ОСОБА_1 з 27.05.1983 року і по 17.03.1990 р. в районах Крайньої Півночі в одинарному розмірі без урахування кратності;

4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканці АДРЕСА_2 , періоди роботи з 19.04.1978 року і по 09.06.1978 року, з 01.07.1978 року і по 24.08.1978р. у районах Крайньої Півночі із урахуванням кратності та обчислити страховий стаж з 27.05.1983 року і по 17.03.1990 р. в районах Крайньої Півночі з урахуванням кратності та нарахувати пенсію з 13 липня 2023 року, з часу виповнення 63 роки;

5) стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) судові витрати у розмірі 1073.60 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 травня 2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії. Дану заяву було передано на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яке рішенням від 11 травня 2023 року відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком. Вважає, протиправними дії відповідача щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 , періодів роботи з 19.04.1978 року і по 09.06.1978 року, з 01.07.1978 року і по 24.08.1978р. у районах Крайньої Півночі, а також щодо обчислення страхового стажу ОСОБА_1 з 27.05.1983 року і по 17.03.1990 р. в районах Крайньої Півночі в одинарному розмірі без урахування кратності. У зв`язку з вищезазначеним, позивач звернулася до суду з даним позовом з метою зарахування їй відповідного страхового стажу та призначення пенсії за віком.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд такої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надало суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що вважає подану заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. До страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи згідно на території нинішньої російської федерації, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом № 1058. При цьому, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31 грудня 1991 року. На підставі наданих позивачем документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, страховий стаж позивача на момент звернення склав 17 роки 01 місяців 02 днів. Відтак, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Щодо кратного зарахування страхового стажу, набутого в районах Крайньої Півночі відповідач 1 зазначає, що Тимчасова угода надавала громадянам сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 Угоди умов, а також визначала порядок реалізації цього права. Проте ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в прирівняних місцевостях після 01.01.1991 й нормами Законів України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.05.2023 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії. За принципом екстериторіальності заява позивача від 04.05.2023 розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області. За результатами розгляду заяви позивача та наданих документів, визначено, що її вік на момент звернення становить 62 роки 10 місяців. Страховий стаж - 17 років 01 місяць 02 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в російській федерації згідно архівної довідки №04-04-02/Л-383 від 19.07.2019 з 01.01.1992 по 31.12.1992, з огляду на наведені вище норми (припинення рф участі в Угоді СНД) до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території ррфср по 31.12.1991. Щодо кратного зарахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі позивача така позовна вимога не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки ОСОБА_1 не надано документального підтвердження про укладання між нею та роботодавцем строкових трудових договорів терміном не менше 3-х років. Враховуючи наведене, Головним управлінням прийняте правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу №43 від 11.05.2023. У зв`язку з вищезазначеним, відповідач 1 просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

У подальшому на адресу суду надійшли матеріали відмовної пенсійної справи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області також надало суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. Зазначило, що 04 травня 2023 р. ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по віку відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій. Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

На підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви ОСОБА_1 від 04 травня 2023 р. та доданих до неї документів, рішенням Головного управління в Вінницький області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) №43 від 11.05.2023 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по віку, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області відмовлено у призначенні пенсії, а Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області листом № 0700- 0201-8/25532 від 18.05.2023 р. повідомлено про відмову у призначенні пенсії. Страховий стаж позивача становить 17 років 01 місяць 2 дні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області не зараховано період роботи 01.01.1992 р. по 31.12.1992 p., оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31 грудня 1991 року. Крім цього, зазначаємо, що оскільки законом не врегульований порядок відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, листування з рф припинено, а тому ніякі запити про надання довідки про стаж, до рф Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не здійснювало. Окрім цього за заявою Міністерства закордонних справ України, у відповідь на акт збройної агресії, розпочато процедуру розриву дипломатичних відносин з російською федерацією, що унеможливлює витребування будь-яких додаткових необхідних документів щодо стажу позивача. Головне управління, ознайомившись із доводами, викладеними позивачем у поданій нею заяві просило відмовити в задоволенні позову.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач 04 травня 2023 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11 травня 2023 року № 43 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Як вбачається із вказаного рішення, заявниці на дату звернення 62 роки 10 місяців, необхідний страховий стаж становить 26 років. Страховий стаж заявниці 17 років 01 місяць 02 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в російській федерації згідно архівної довідки № 04-04-02/Л-383 від 19.07.2019 р. з 01.01.1992 р. по 31.12.1992 р., оскільки починаючи з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом № 1058. При цьому, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31 грудня 1991 року.

Відтак, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком мають: жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Відповідно до вимог частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Відповідно до приписів частини четвертої статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно частини першої статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У відповідності до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 11 травня 2023 року № 43 про відмову позивачу у призначенні пенсії їй не враховано до стажу період роботи з 1992 року на території нинішньої російської федерації.

Вказане рішення відповідачем прийнято без врахування деяких періодів роботи в районах Крайньої Півночі, не обраховано періоди роботи в районах Крайньої Півночі в кратному розмірі.

Так, з 19.04.1978 року (наказ № 94-к від 22.04.1978р) і до 09.06.1978 року (наказ № 115-к від 09.06.1978р.) позивач працювала комплектувальником складу в торговому відділенні Дальний та сел. Встречний Білібінського району Чукотського автономного округу (до 1992 року - Магаданська область) в районі Крайньої Півночі.

З 01.07.1978 року (наказ № 39 від 30.06.1978 р.) та до 24.08.1978 року (наказ № 52 від 24.08.1978р.) позивач працювала молодшим продавцем в гастрономі торгового відділення Встречний.

Ці періоди роботи взагалі не зараховано до трудового стажу та не зараховано до стажу роботи в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, у пільговому обчисленні з розрахунку 1 рік за 1,5 роки.

Період роботи з 27.05.1983 року і по 17.03.1990 року зараховано до трудового стажу, але вказані періоди роботи не зараховано до стажу в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, у пільговому обчисленні з розрахунку 1 рік за 1,5 роки.

Як стверджує позивач у своїй позовній заяві, її трудова книжка загублена в 2008 році, але підтвердженням того, що вона працювала в цей період в цих торгових відділеннях і виконувала цю роботу є архівні довідки від 19 липня 2019 року № 04-04-02/Л-383, від 18 серпня 2006 року № Л-88/06-07, від 02.03.2023 року № 04-04-02/Л-60-т, видані Архівним відділом адміністрації муніципального утворення Білібінського муніципального району Чукотського автономного округу. Так як позивач працювала в районах Крайньої Півночі, то на неї поширюється правило про нарахування в 1.5 кратному розмірі стажу роботи.

Білібінський район Чукотського автономного округу віднесений до районів Крайньої Півночі на підставі постанови Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 року № 1029 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів СРСР від 03.01.1983 року № 12-СП СРСР, 1967р., №29, ст. 203;1983р.. №5, ст. 21).

Відомості про періоди роботи позивача в російській федерації, зроблені у відповідних довідках, засвідчені чітким відтиском печатки відповідного підприємства, установи, організації та не містить ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Частиною першою ст. 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частинами другою та третьою статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при визначенні розміру пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначає, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом № 1058. При цьому, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РСФСР по 31 грудня 1991 року.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

В той же час, на переконання суду, всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україною у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво та обмін поштою з російською федерацією.

Відповідно до пункту 5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР" від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

За приписами наведеної норми (в редакції Закону № 32-V від 26.07.2006) пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

В пункті 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року № 1029 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, Ямало-Ненецький автономний округ і Ханти-Мансійський автономний округ Тюменської області Тюменської області належать до районів Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Пунктом 5 підпунктом "д" Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно з пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

З огляду на приписи пункту 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції Закону № 32-V від 26.07.2006), пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами. Вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.

Аналогічного висновку дійшла колегія Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 19 вересня 2019 року (справа № 348/2208/16-а, провадження № К/9901/32412/18), постанові від 14 листопада 2019 року у справі №265/6105/16-а адміністративне провадження № К/9901/44953/18.

Крім того, Верховний Суд вже висловив правову позицію з цього питання, так, у постанові від 03 липня 2018 року (справа № 302/662/17-а) зазначив, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Аналогічна позиція викладена також Верховним Судом у Постанові від 18 червня 2020 року справа № 537/1415/17 адміністративне провадження №К/9901/22807/18.

Як вбачається з вищенаведеного є підстави для зарахування до трудового стажу періодів з 19.04.1978 року і по 09.06.1978 року, з 01.07.1978 року і по 24.08.1978р., з 27.05.1983 року і по 17.03.1990 р. в кратному розмірі.

Відтак, суд вважає необґрунтованими доводи відповідачів щодо неможливості зарахування до страхового стажу період роботи в російській федерації, з огляду на припинення 01 січня 2023 року участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки у період роботи позивача в російській федерації вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. При цьому суд зазначає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачами не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком та не зарахування до стажу зазначених період роботи. У зв`язку з чим, суд приходить висновку, що дії відповідача щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 , періодів роботи з 19.04.1978 року і по 09.06.1978 року, з 01.07.1978 року і по 24.08.1978р. у районах Крайньої Півночі та щодо обчислення страхового стажу ОСОБА_1 з 27.05.1983 року і по 17.03.1990 р. в районах Крайньої Півночі в одинарному розмірі без урахування кратності є протиправним та для належного захисту порушеного права позивача та оскільки матеріалами справи підтверджується відповідний страховий стаж позивача, необхідно зобов`язати відповідача зарахувати такий останньому.

Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимог зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію з дня досягнення нею пенсійного віку 63 років, а саме з 13 липня 2023 року суд зазначає наступне.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до частин першої та другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки на день звернення до пенсійного органу позивачеві не виповнилось віку необхідно для призначення пенсії, та питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням вищевказаного органу, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію позивача з 13 липня 2023 року.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

З урахуванням наведеного, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

На підставі наведеного та керуючись ст. 5, 19, 77, 139, 243, 246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодів роботи з 19.04.1978 року і по 09.06.1978 року, з 01.07.1978 року і по 24.08.1978р. у районах Крайньої Півночі.

3. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обчислення страхового стажу ОСОБА_1 з 27.05.1983 року і по 17.03.1990 р. в районах Крайньої Півночі в одинарному розмірі без урахування кратності.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди роботи з 19.04.1978 року і по 09.06.1978 року, з 01.07.1978 року і по 24.08.1978р. у районах Крайньої Півночі із урахуванням кратності та обчислити страховий стаж з 27.05.1983 року і по 17.03.1990 р. в районах Крайньої Півночі з урахуванням кратності.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21100, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

6. У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець