Справа № 140/7000/22
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7000/22 пров. № А/857/12400/23

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 року (рішення ухвалене у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Костюкевича С.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправним та скасування акту розслідування нещасного випадку форми Н-5* від 02.08.2022 та акту про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ* від 02.08.2022 складені комісією ГУНП у Волинській області щодо отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 ; стягнення моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що за результатами вищевказаного розслідування складено Акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) від 02.08.2022 Форми Н-5* та Акт про нещасний випадок невиробничого характеру НТ*, де зроблені висновки, що під час настання нещасного випадку 17.01.2015 майор міліції ОСОБА_1 та прапорщик міліції ОСОБА_2 перебували у додатковій відпустці і не виконували основних завдань, обов`язків та прав працівників міліції, передбачених статтями 2, 10, 11 Закону України «Про міліцію» (Закон втратив чинність на підставі Закону №580 - VIII від 02.07.2015) і тому немає підстав вважати, що нещасний випадок стався під час виконання службових обов`язків. Вважаючи протиправними дії посадових осіб, які формально виконують рішення суду, не враховуючи у своїх рішеннях висновки суду щоб позбавити його належних виплат, позивач звернувся до суду. Просив позов задоволити.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано Акт розслідування нещасного випадку форми Н-5* від 02.08.2022 та Акт про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ* від 02.08.2022, що стався 17.01.2015 о 8:15 год у Володимир-Волинському МВ (з обслуговування міста та району) УМВС України у Волинській області. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задоволити повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що в період із 20.08.2002 по 06.11.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 04.02.2021 - у Національній поліції України.

Наказом УМВС України у Волинській області від 19.01.2015 № 57 було призначено проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, який стався із співробітниками Володимир-Волинського МВ УМВС України у Волинській області.

В ході проведення даного розслідування було встановлено, що 17.01.2015 о 09:20 в чергову частину УМВС України у Волинській області надійшло повідомлення про те, що 17.01.2015 о 08:15 на 76 + 450 м автодороги Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне неподалік с. Всеволодівка Луцького району, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Міцубіші Кольт р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Луцьк, не вибравши безпечної швидкості руху та не врахувавши дорожньої обстановки, на слизькій ділянці дороги виїхала на зустрічну смугу руху, де скоїла зіткнення з автомобілем Мерседес Бенц Спрінтер 413, р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок ДТП ОСОБА_3 загинула на місці пригоди, а 3 пасажирів, які знаходилися в салоні автомобіля отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості і були доставлені до Луцької МКЛ №2. Серед пасажирів автомобіля Міцубіші Кольт було 2 працівники міліції, зокрема, начальник ІТТ Володимир-Волинського МВ (з обслуговування міста та району) УМВС України у Волинській області майор міліції ОСОБА_1 та міліціонер водій групи конвойної служби міліції Володимир-Волинського МВ з обслуговування міста та району) УМВС України у Волинській області прапорщик міліції ОСОБА_2 , які перебували поза службою, у форменному одязі, без табельної зброї та направлялись в м. Луцьк для участі в екзаменаційній сесії у Волинському відділенні ННІЗН НГАВСУ за адресою: м. Луцьк, вул. Винниченка, 21.

Згідно довідки Луцької МКЛ від 27.01.2015 № 97 ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому основи черепа, забою головного мозку, пневмоцефалії, забою органів грудної клітки, перелом 5 ребра справа, 3, 6 ребер зліва, при поступленні алкоголю в крові не виявлено.

Дана подія зареєстрована в ЄО Луцького РВ УМВС України у Волинській області від 17.01.2015 № 206 та по вказаному факту СВ Луцького РВ УМВС відкрито кримінальне провадження № 0000013 за ч. 2.ст. 286 КК України, яке в подальшому передано СУ УМВС для проведення службового розслідування.

В ході службового розслідування встановлено, що згідно наказу Володимир-Волинського МВ УМВС України у Волинській області від 15.01.2015 № 23 майору міліції ОСОБА_1 та прапорщику міліції ОСОБА_2 надані додаткові відпустки у зв`язку з навчанням у Волинському відділенні ННІЗН НАВСУ на період з 16.01.2015 по 30.01.2015. Факт надання відпусток підтверджується наявним в матеріалах справи рапортом позивача від 15.01.2015.

В ході проведення службового розслідування комісія встановила, що нещасний випадок, зокрема, з начальником ІТТ Володимир-Волинського МВ (з обслуговування міста та району) УМВС України у Волинській області майором міліції ОСОБА_1 стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про що складено висновок по матеріалах службового розслідування за фактом ДТП за участю працівників Володимир-Волинського МВ УМВС України у Волинській області майора міліції ОСОБА_1 та прапорщика міліції ОСОБА_2 від 31.01.2015.

Про що комісією було складено та підписано акт розслідуванні нещасного випадку (у тому числі поранення) форми Н-5*, а також начальником УМВС України у Волинській області затверджено акт № 1 про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ* від 30.01.2015, у яких міститься такий же висновок.

Згідно свідоцтва про хворобу №30/с від 22.01.2021 медичною (військово-лікарською) комісією ДУ ТМО МВС України по Волинській області встановлено, що травма позивача, одержана під час проходження служби в результаті нещасного випадку, НІ, не пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №084539 від 03.03.2021 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою, одержаною під час проходження служби в результаті нещасного випадку, НІ, не пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Довідкою серії 12 ААА № 026246 ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60 відсотків.

Позивач 15.03.2021 звернувся до ГУ НП у Волинській області про виплату одноразової грошової допомоги, на що отримав лист від 17.03.2021 № 384/04/29-2021, яким відповідач повідомив позивача, що у довідці дo акту огляду MCEK вiд 19.02.2021 серії 12 AAA № 026246 та у виписці з акту огляду MCEK № 084539 вказано, щo третя група інвaлідності установлена нa пiдcтaвi травми, одержаної під час проходження служби в результаті нещасного випадку, НІ, не пов`язана з виконанням службових обов`язків". Вказаний діагноз не вiдпoвiдaє тлумаченню пунктам 3, 4 частини 1 статті 97 3акону, де зазначено, що одноразова грошова допомога призначається у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання службових обов`язків. Тому ГУ НП у Волинській області прийнято рішення про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Не погодившись із висновками комісії, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУНП у Волинській області про скасування вказаних актів та зобов`язання ГУНП в області призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, відповідно до пункту 3 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/5253/21 від 30.07.2021 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУНП у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено частково: рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено частково; визнано протиправними та скасовано Акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 30.01.2015 №1 форми НТ* та Акт про розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 17.01.2015 о 8:15 год у Володимир-Волинському MB (з обслуговування міста та району) УМВС України у Волинській області від 30.01.2015 форми Н- 5*; провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування висновку по матеріалах службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю працівників Володимир- Волинського MB УМВС майора міліції Корчука 1.1, та прапорщика міліції ОСОБА_2 від 31 січня 2015 року закрито; в задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Восьмим апеляційним адміністративним судом також прийнято додаткову постанову у справі №140/5253/21 від 07.04.2022, якою зобов`язано ГУНП у Волинській області повторно провести службове розслідування по факту групового нещасного випадку, який стався із начальником ITT Володимир-Волинського MB УМВС України у Волинській області, майором міліції ОСОБА_1 , та оформити його результати відповідно до вимог «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України» затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 року №1346, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у судовому рішенні.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2022 та додаткової постанови від 07.04.2022, ГУНП у Волинській області в період із 18.07.2022 по 02.08.2022 повторно провела спеціальне розслідування групового нещасного випадку, який стався із начальником ITT Володимир-Волинського MB УМВС України у Волинській області, майором міліції ОСОБА_1 .

За результатами вищевказаного розслідування складено Акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) від 02.08.2022 Форми Н-5* та Акт про нещасний випадок невиробничого характеру НТ*, де зроблені висновки, що під час настання нещасного випадку 17.01.2015 майор міліції ОСОБА_1 та прапорщик міліції ОСОБА_2 перебували у додатковій відпустці і не виконували основних завдань, обов`язків та прав працівників міліції, передбачених статтями 2, 10, 11 Закону України «Про міліцію» (Закон втратив чинність на підставі Закону №580 - VIII від 02.07.2015) і тому немає підстав вважати, що нещасний випадок стався під час виконання службових обов`язків.

З урахуванням правової оцінки, наданої судом у судовому рішенні, комісія дійшла до висновку, що нещасний випадок з майором міліції ОСОБА_1 та прапорщиком міліції ОСОБА_2 стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, так як факт травмування з працівниками міліції стався під час прямування на приватному автомобілі (який не належав Володимир - Волинському MB (з обслуговування міста та району) УМВС України у Волинській області або іншому підрозділу МВС України і не використовувався в інтересах цієї організації) з м. Володимир - Волинський (з місця проживання) в м. Луцьк для участі у сесії Волинського відділення навчально-наукового інституту заочного навчання Національної академії внутрішніх справ МВС України (згідно довідки - виклику ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно було прибути у ВВ ННІЗ НАВСУ МВС України 16.01.2015, а подія сталась 17.01.2015 в суботу). Окрім цього, під час настання нещасного випадку 17.01.2015 майор міліції ОСОБА_1 та прапорщик міліції ОСОБА_2 перебували у додатковій відпустці і не виконували основних завдань, обов`язків та прав працівників міліції, передбачених статтями 2, 10, 11 Закону України «Про міліцію» (Закон втратив чинність на підставі Закону №580 - VIII від 02.07.2015) і тому немає підстав вважати, що нещасний випадок стався під час виконання службових обов`язків.

Основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні врегульовані Законом України «Про охорону праці» (далі - Закон №2694-ХІІ; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно статті 1 Закону № 2694-ХІІ поняття охорони праці - як системи правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Приписами статті 14 Закону № 2694-ХІІ передбачено, що працівник зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно статті 22 Закону №2694-ХІІ встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть.

З метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України розроблено Порядок №1346 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно з пунктом 2.1 Порядку №1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).

Відповідно до пункту 2.2. Порядку №1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Положеннями пункту 2.4. Порядку №1346 передбачено, що якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ (додаток 2).

Відповідно до пункту 3.8. Порядку №1346 комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов`язана протягом трьох діб після утворення комісії: - обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; - визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; - з`ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; - визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов`язків (не пов`язаний з виконанням службових обов`язків) або в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю потерпілого в охороні громадського порядку, громадської безпеки або в боротьбі зі злочинністю; - скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п`яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію. У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію.

Згідно пункту 3.9 Порядку №1346 комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків», якщо він трапився в період проходження служби під час:

- припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; - вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод;

- охорони і забезпечення громадського порядку; - несення постової чи патрульної служби;

- виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили;

- забезпечення безпеки дорожнього руху;

- участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій;

- виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні;

- перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час ;

- підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення;

- проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору;

- проведення навчання, тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах;

- використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу;

- провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий;

- прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами;

- прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Відповідно до пункту 3.10 Порядку №1346 комісія з розслідування також визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків», якщо він стався в період проходження служби внаслідок: безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо); спроби самогубства працівника під впливом психофізіологічних, небезпечних та шкідливих факторів, пов`язаних з виконанням службових обов`язків; травмування внаслідок нестатутних відносин (у разі відсутності вини потерпілого); раптового погіршення стану здоров`я працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків у разі відсутності умов, зазначених у третьому, четвертому та шостому абзацах пункту 3.11 цього розділу, що визнається пов`язаним з виконанням службових обов`язків за умови, що погіршення стану здоров`я працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не проходив медичного огляду, передбаченого законодавством, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку про стан його здоров`я. Медичний висновок щодо зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або щодо протипоказання за станом здоров`я працівника виконувати зазначену роботу видається лікувально-профілактичним закладом за місцем лікування потерпілого на запит керівника підрозділу чи голови комісії з розслідування; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 3.11 Порядку № 1346 передбачено, що комісія визнає, що «нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків», якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався: за обставин, не пов`язаних з виконанням службових обов`язків, зазначених у пунктах 3.9, 3.10, 3.11; унаслідок отруєння алкоголем, наркотичними або іншими отруйними речовинами, а також унаслідок їх дії (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком; під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду; у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього Порядку, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів прокуратури; унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Апеляційним судом встановлено, що до МВ від ННІЗВ надійшла довідка виклик від 16.12.2014 №574 згідно якої повідомлено, що відповідно до Положення про підготовку фахівців у вищих навчальних закладах МВС за заочною формою навчання просять надати додаткову відпустку для участі у сесії, яка відбудеться у Відділенні слухачу ОСОБА_1 , який навчається на 1 курсі Відділення на період з 16.01.2015 до 30.01.2015. На сесію необхідно прибути 16.01.2015 о 9:00 год у повсякденній формі одягу встановленого зразка.

15.01.2015 позивачем на ім`я начальника МВ подано рапорт про надання додаткової відпустки для участі у сесії, яка відбудеться у ННІЗН на період часу з 16.01.2015 по 30.01.2015.

15.01.2015 Наказом №23 надано додаткову відпустку у зв`язку з навчанням ОСОБА_1 в період з 16.01.2015 по 30.01.2015. Підстава рапорт ОСОБА_1 та довідка виклик від 16.12.2014 №574.

Нещасний випадок у вигляді ДТП, що стався з позивачем 17.01.2015, стався в період його додаткової відпустки у зв`язку з навчанням, яка була надана Наказом №23 на підставі довідки виклику ННІЗН.

Згідно пункту 1.1 «Положення про вищі навчальні заклади МВС» затвердженого наказом МВС 14.02.2008 №574 (зареєстровано в МЮУ 11.03.2008 за №193/14884; далі - Положення №574; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) вищі навчальні заклади МВС є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС, засновані і діють згідно із законодавством України, реалізовують відповідно до наданої ліцензії (ліцензій) освітньо-професійні програми підготовки фахівців за певними освітньо-кваліфікаційними рівнями, забезпечують навчання, виховання та професійну підготовку осіб з урахуванням нормативних вимог у галузі вищої освіти з метою задоволення освітніх потреб особи, суспільства і держави, а також здійснюють наукову і науково-технічну діяльність.

До ВНЗ належать навчальні заклади таких типів: університети, академії, інститути, коледжі, училища (пункт 1.4 Положення №574).

До перемінного складу ВНЗ належать особи, які навчаються у ВНЗ. За своїм статусом вони поділяються на докторантів, ад`юнктів, аспірантів, слухачів, курсантів, студентів (пункт 6.1 Положення №574).

Статус «слухач» надається особам середнього та старшого начальницького складу органів внутрішніх справ (офіцерського складу Національної гвардії України), які в установленому порядку зараховані до ВНЗ і навчаються за денною (очною), заочною, дистанційною формами навчання з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів або проходять підвищення кваліфікації чи спеціалізацію.

Також статус «слухач» надається особам рядового та молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ (військовослужбовцям, що не мають звань офіцерського складу), які в установленому порядку зараховані до ВНЗ і навчаються за заочною, дистанційною формами навчання з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, і особам, яких уперше прийнято на службу в органи внутрішніх справ на посади середнього та старшого начальницького складу, які в установленому порядку зараховані до ВНЗ для проходження початкової підготовки (спеціалізації) (підпункт 6.1.4 пункту 6.1 Положення №574).

Пунктом 6.3 Положення №574 передбачено загальні права та обов`язки осіб перемінного складу ВНЗ відповідно до їх спеціального або військового звання та службового положення визначаються згідно із законами України, статутами органів внутрішніх справ, Збройних Сил України, ВНЗ, іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням.

На осіб перемінного складу поширюються права та обов`язки, передбачені законодавством для працівників МВС, з урахуванням особливостей проходження служби (навчання) у ВНЗ.

Згідно пункту 6.7.3 пункту 6.7 Положення №574 курсанти (слухачі) повинні:

знати мету і завдання навчання у ВНЗ, що визначені освітньо-кваліфікаційними характеристиками;

виконувати вимоги законів України, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, статуту ВНЗ, правомірні накази командирів і начальників;

дбайливо ставитися до майна ВНЗ, озброєння та спеціальної техніки;

суворо дотримуватися норм моралі, професійної та службової етики, заходів безпеки під час навчальних занять і проведення робіт з озброєнням та спеціальною технікою; дотримуватися вимог щодо захисту персональних даних та інформації, що становить державну таємницю.

Особи перемінного складу носять формений одяг встановленого зразка з відзнаками відповідно до їх спеціального чи військового звання.

Дозволяється носити цивільний одяг поза розташуванням ВНЗ під час перебування у відпустці або у вільний від служби (навчання) час (пункт 6.11 Положення №574).

Таким чином, в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 140/5253/21 від 07.04.2022 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії зазначено, що у разі настання нещасного випадку, що трапився при виконанні службових обов`язків під час: проведення навчання; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами; прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження, то такий нещасний випадок вважається таким, що трапився в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Апеляційної інстанції зроблено висновок, що нещасний випадок 17.01.2015 з ОСОБА_1 трапився при виконанні службових обов`язків, оскільки він стався в період проходження служби під час, а саме: прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами, що підтверджено дослідженими документами.

Жодних доводів, які спростовували вищевказане, відповідач у відзиві не наводить, натомість процитовано положення Порядку №1346 та вказано, що нещасний випадок з ОСОБА_1 стався в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Відповідачем не зазначено про наявність підстав, передбачених пунктом 3.11 Порядку №1346, які б дали можливість стверджувати, що нещасний випадок, який досліджується в межах даної справи, не пов`язаний з виконанням службових обов`язків. Твердження відповідача, що ОСОБА_1 необхідно було прибути у ВВ ННІЗ НАВСУ МВС України 16.01.2015, а подія сталась 17.01.2015, суд не бере до уваги, оскільки згідно довідки про виклик від 16.12.2014 №574 повідомлено МВ, що відповідно до Положення про підготовку фахівців у вищих навчальних закладах МВС за заочною формою навчання просять надати додаткову відпустку для участі у сесії, яка відбудеться у Відділенні слухачу ОСОБА_1 , який навчається на 1 курсі Відділення на період з 16.01.2015 до 30.01.2015.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 в справі № 804/2252/14.

За таких обставин, апеляційний суд переконаний, що позивачем не надано жодного доказу спричинення йому моральної шкоди та не доведено причинного зв`язку щодо настанням будь-яких негативних наслідків для позивача у вигляді моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 року у справі №140/7000/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська