Справа № 120/5740/22
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5740/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід О.С.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

06 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представника позивача: Лосік Ю.В.,

представника відповідача: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницьке кар`єроуправління" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень,

В С Т А Н О В И В :

позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницьке кар`єроуправління», звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС України у Вінницькій області (відповідача) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.02.2022 № , , .

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 22.08.2023 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що з аналізу наведених обставин, документів, інформації вбачається наявність фактичної передачі товару та послуг позивачеві, фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складених податкових накладних; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарських операцій, відповідно підтвердження реального здійснення (виконання) спірних господарських операцій. Вважає, що подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що під час проведення позапланової перевірки, виявлено здійснення позивачем нереальних господарських операцій. Зокрема встановлено, що контрагент позивача ТОВ «Трейдінвест Україна» є учасником тіньового сектору економіки, здійснює декларування нереальних операцій, спрямованих на отримання податкової вигоди кінцевим отримувачем. Він не міг фактично реалізувати позивачеві матеріали для будівництва залізничних колій, в результаті неможливості встановити джерело походження товарів по ланцюгу постачання.

Також зазначає, що позивач реально використав будівельні матеріали для здійснення господарської діяльності, а саме для будівництва під`їзних колій, то фактичне їх отримання відбулось з джерел невідомого походження безоплатно. Контрагент позивача ТОВ «Торговий дім «КБК-Лтд» здійснював маніпулювання показниками податкової звітності з ПДВ. Позивачем здійснено віднесення витрат за послуги до складу витрат, а саме витрат на збут, всупереч вимогам Положення про бухгалтерський облік. Крім цього, дослідження по ланцюгу постачання, вказує на те, що цей контрагент також є учасником тіньового сектору економіки, здійснює декларування нереальних операцій, спрямованих на отримання податкової вигоди кінцевим отримувачем. Він фактично не надавав позивачеві послуг щодо вивчення кон`юнктури ринку гранатового концентрату. Вказує, що позивач також отримував послуги наукового дослідження по гранатовому піску і від інших суб`єктів господарювання.

Також зазначає, що позивачем до перевірки не надано товарно-транспортні накладні на підтвердження постачання товарів від ТОВ «Трейдінвест Україна». Умови постачання не визначені, витрати на перевезення матеріалів для будівництва з місця поставки в бухгалтерському та податковому обліку не відображено, до перевірки не надано накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів. Видаткові накладні не місять ініціали підписантів та реквізити довіреностей. Відповідач також проводить аналіз звіту з аналізу гранатового піску в Україні та вказує, що аналіз проведено в Росії, що договором не передбачено. Джерела (законодавство) використані також РФ. Також вказує про відсутність розумних економічних причин.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що висновки, викладені у актах перевірки щодо нереальності господарських операції позивача не відповідають дійсності, оскільки товари, отримані ним від ТОВ «Трейдінвест Україна» використані у власній господарській діяльності для будівництва комплексу по складуванню та відвантаженню щебеневої продукції в с. Корделівка, що підтверджується наданими первинними документами. Позивач також вказує, що ним також фактично були отримані послуги від ТОВ «Торговий дім «КБК-Лтд».

Вважає, що наявність або відсутність ТТН, сертифікатів якості та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції з придбання або продажу товару, якщо інші дані свідчать про рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків. Крім того, ТТН є доказом факту перевезення (переміщення) товару, тому є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 28.09.2021 по 19.10.2021 відповідачем на підставі наказу № 3068к від 14.09.2021 було проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. За результатами проведеної перевірки складено відповідний акт перевірки № 96/4/02-32-07-01/05531038 від 26.10.2021.

Під час проведення перевірки відповідачем встановлено, що позивачем до складу інших доходів за 2018 рік не віднесено доходи у вигляді безоплатно отриманих товарно-матеріальних цінностей (матеріали для будівництва та монтажу залізничних колій) на загальну суму 3 598 249 грн, в тому числі за 1 квартал 2020 року на 224 890 грн., півріччя 2020 року на 899 562 грн., за 3 квартали 2020 року на 1 574 233 грн, за 2020 рік на 2 248 906 грн, за 1 квартал 2021 року на 674 672 грн та 1 півріччя 2021 року на 1 349 343 грн. Встановлено нереальність господарських операцій позивача із ТОВ «Трейдінвест Україна» по отриманню матеріалів, оскільки контрагент позивача є учасником тіньового сектору економіки, не придбавав вказані матеріали та не є їх виробником, відповідно не встановлено джерело походження товарів по ланцюгу постачання та подальша їх реалізація. Таким чином, будівельні матеріали отримані позивачем безоплатно з джерел невідомого походження і відповідно він повинен був відобразити дохід протягом періоду з березня 2020 року по червень 2021 року на загальну суму 3 598 249 грн.

Крім цього, позивачем до складу інших операційних витрат за 2018 рік віднесено витрати по взаємовідносинам з ТОВ «Торговий дім «КБК» на загальну суму 2 640 400 грн. перевіркою встановлено нереальність господарських операцій із цим контрагентом, оскільки

ТОВ «Торговий дім «КБК» є учасником тіньового сектору економіки, здійснював маніпулювання показниками податкової звітності, не подавав податкову звітність, не має ресурсів на здійснення господарської діяльності. Контрагент фактично не надавав послуг позивачеві. Крім цього, позивачем за цей період були отримані аналогічні послуги від інших контрагентів за меншу суму. Також перевіркою встановлено, що віднесення послуг, отриманих від цього контрагента, до складу витрат на збут відбулось всупереч положенням бухгалтерського обліку. Дані витрати, пов`язані із намірами позивача проводити діяльність з видобутку гранатового концентрату, проте у періоді понесення витрат дана діяльність не розпочиналася та не проводилася, відповідно дохід не отримувався. Таким чином, позивачем завищені інші операційні витрати на вказану суму.

За таких обставин, відповідачем встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 1 222 957 грн.

Під час проведення перевірки встановлено також завищення позивачем податкового кредиту на суму 7 274 317 грн. у зв`язку із відображення у складі податкового кредиту сум ПДВ з операцій по придбанню будівельних матеріалів на загальну суму 40 480 300 грн., в тому числі ПДВ 6 746 717 грн., у ТОВ «Трейдінвест Україна», оскільки господарські операції є нереальними, а також у зв`язку із відображення у складі податкового кредиту сум ПДВ з операцій по придбанню послуг за номенклатурою «вивчення кон`юнктури ринку гранатового концентрату» та «лабораторно-технічні дослідження» на загальну суму 3 168 000 грн, в тому числі ПДВ 527 600 грн., у ТОВ «Торговий дім «КБК», оскільки господарські операції також є нереальними.

Відповідачем також встановлено заниження позитивного значення з ПДВ у сумі 7 145 184 грн. по деклараціям за червень-жовтень 2018 року, лютий 2019 року та травень 2021 року.

В ході проведення перевірки відповідачем позивачеві наданий запит від 18.10.2021 року про надання документів та пояснень. Позивачем надано відповідь, яка не підтверджує відсутність вини посадових осіб у вчиненні податкових правопорушень, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності.

Згідно висновків вказаного акту перевірки виявлено порушення позивачем положень п. 44.1. ст. 44, п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України, ст. 1,9 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 1 222 957 грн.; п. 44.1. ст. 44, п. 198.1., 198.3 ст. 198, п. 200.1, 200.2. ст. 200 ПК України, в результаті чого занижене позитивне значення з ПДВ в сумі 7 145 184 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) періоду у сумі 129 133 грн.

На вказаний акт перевірки позивачем були надані заперечення від 06.12.2021. Листом від 20.12.2021 року позивача було повідомлено, що за результатом розгляду наданих заперечень відповідачем прийнято рішення про проведення позапланової виїзної документальної перевірки з питань, що стали предметом оскарження з 12.01.2022.

У період з 12.01.2022 по 18.01.2022 відповідачем на підставі наказу № 4442к від 20.12.2021 року було проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань, що стали предметом оскарження. За результатами проведеної перевірки складено відповідний акт перевірки № 945/02-32-07-01/05531038 від 25.01.2022 року.

Під час проведення позапланової перевірки відповідачем бути підтверджені висновки, викладені у акті від 26.10.2021 року.

Позивачем 04.02.2022 були надані відповідачеві заперечення на акт позапланової перевірки.

Додатково позивача листом від 08.02.2022 за № 3379/6/02-32-07-01-10 було повідомлено про відмову у задоволенні вказаних заперечень.

На підставі вказаних актів перевірки відповідачем 14.02.2022 прийняті податкові повідомлення-рішення № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 1 122 957 грн. та згідно п. 123.2. ст. 123 ПК України застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 25% на суму 118 818 грн.; № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ в сумі 7 145 184 грн. та згідно п. 123.2. ст. 123 ПК України застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 25% на суму 1 786 296 грн.; № , яким позивачеві зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ в сумі 129 133 грн.

Зазначені податкові повідомлення рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку, скарга від 15.04.2022 за № 15/04/22-1, яка рішенням про результати розгляду скарги від 05.07.2022 залишена без задоволення, а рішення без змін.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, спірні правовідносини регулюються ПК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Приписами підпункту 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно п. 198.1. ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

У відповідності до вимог п. 198.3. ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Положеннями пункту 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно пункту 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України визначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Системний аналіз наведених норм доводить, що податковий кредит це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого періоду. При позитивному значенні суми, вона підлягає сплаті до бюджету у визначені строки.

Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту та складу витрат виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Як встановлено судом першої інстанції, між позивачем (покупець) та ТОВ «Трейдінвест Україна» 01.06.2018 року був укладений договір постачання за № 01/06-2 з урахуванням специфікацій № 1-6, згідно якого продавець передає у власність товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його.

На виконання умов договору позивачем були надані наступні первинні та інші документи: видаткові накладні, банківські виписки, платіжні доручення, оборотно-сальдову відомість, фото отриманих матеріалів тощо.

Отриманий від вказаного контрагента товар був використаний позивачем під час будівництва залізних колій, що підтверджується договором підряду в капітальному будівництві № 01/02 від 20.11.2028 року, на виконання якого позивачем також надані первинні документи: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, акти приймання виконаних робіт, фото залізничних колій, відомості ресурсів, робочі проекти тощо.

До вказаного договору позивачем також надані додатки № 1,3 № 2 акт приймання передачі будівельного майданчика та проектної документації та акти приймання-передачі матеріалів.

Крім цього, факт наявності збудованих залізничних колій підтверджується відповідачем у актах перевірки та під час судового розгляду справи.

Між позивачем (замовник) та ТОВ «Торговий дім «КБК» 02.06.2018у був укладений договір про надання послуг (робіт) № 243, згідно якого виконавець зобов`язується за завданням замовника, виконати встановлені роботи, а замовник зобов`язується прийняти їх та оплатити. За цим договором позивач отримує послуги щодо вивчення кон`юнктури ринку гранатового концентрату (піску) в Україні та світі за 2017-2018 роки (1 півріччя); вивчення потенціалу ринку споживачів з метою сприяння збуту гранатового концентрату (піску); організація попередніх переговорів з потенційними клієнтами по реалізації гранатового концентрату (піску).

На виконання умов договору позивачем були надані наступні первинні та інші документи: акт приймання передачі виконаних послуг (робіт), звіт по аналізу ринку гранатового піску, меморандум про залучення інвестицій по розвитку виробничого комплексу Писарівського родовища гранітів і технічного гранату, договір про наміри щодо співробітництва, банківські виписки, платіжні доручення, оборотно-сальдову відомість.

Також, між вказаними контрагентами був укладений договір про надання послуг (робіт) від 20.05.2018 за № 174, згідно якого виконавець зобов`язується за завданням замовника, виконати встановлені роботи, а замовник зобов`язується прийняти їх та оплатити. За цим договором позивач отримує послуги щодо розробки лабораторно-технічної схеми на Писарівському родовищі; проведення лабораторно-технічних досліджень на Писарівському родовищі.

На виконання умов договору позивачем були надані наступні первинні та інші документи: акти приймання передачі виконаних послуг (робіт), звіт «Розробка лабораторно-технічної схеми на Писарівському родовищі»; звіт «проведення лабораторно-технічних досліджень на Писарівському родовищі», банківські виписки, платіжні доручення, оборотно-сальдову відомість.

Разом з тим, суд першої інстанції звертав увагу на те, що за своєю суттю усе дослідження вищезазначених господарських операцій зводиться податковим органом до дослідження контрагентів позивача на предмет ризиковості та ланцюгів постачання товарів позивачеві, зокрема, ланцюг до фактичного постачання товарно-матеріальних цінностей позивачеві. Під час вказаного дослідження відповідачем встановлено обрив ланцюгу постачання. Але з актів перевірки не встановлено неправомірних дій саме позивача, під час виконання ним зазначених господарських операцій, а зазначається фактично про відсутність необхідних ресурсів контрагентів позивача.

Також наголошує, що відповідно до постанови Верховного Суду від 06.02.2018 року по справі № 816/166/15-а та інших відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення відповідних необхідним ресурсів для виконання господарських операцій є можливим за договорами цивільно-правового характеру.

Тим більш, що з договорів (п. 1.3.) укладених позивачем з ТОВ «Торговий дім «КБК» видно, що виконавець вправі залучать до виконання робіт третіх осіб без погодження з замовником, для виконання робіт, які потребують наявність відповідних дозволів, виконавець залучає осіб, які мають такі дозволи, ліцензії.

Також, згідно з висновком Верховного Суду, викладеному у постановах по справам №826/7704/16 від 19.06.2018, №2а/1770/3360/12 від 30.01.2018 критична оцінка надана посиланню контролюючих органів на відсутність у контрагентів позивача власних чи орендованих основних фондів, кваліфікованих фахівців для здійснення діяльності, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. При цьому залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

При цьому, колегія суддів враховує позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №814/788/14, від 30 листопада 2018 року у справі №820/4698/17, від 14 лютого 2018 року у справі №804/15887/14, згідно з якою інформація про ознаки фіктивної діяльності контрагента (як-то: податковий стан платника податків, відсутність необхідних та достатніх матеріально-технічних ресурсів та персоналу тощо), одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації.

Також колегія суддів наголошує, що платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Зворотне призвело б до неправомірного покладення на платника тягаря відповідальності за дії третіх осіб у багатостадійному господарському обороті.

Схожа правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року по справі №826/16272/13-а, в якій суд зазначив, що: Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента....

Висновок Верховного Суду, викладений, зокрема в постановах від 17 квітня 2018 року у справі №826/14549/15, від 06 лютого 2018 року у справі №816/166/15-а, від 13 серпня 2020 року у справі №520/4829/19, від 21 жовтня 2020 року у справі №140/1845/19 категоричний: відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Таким чином, недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах. Аналогічна правова позиція висловлена 10 листопада 2020 року Верховним Судом в рамках справи №440/3779/18, касаційне провадження №К/9901/23882/19.

У будь-якому випадку реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку. Це в свою чергу у межах спірних відносин позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.

Аналогічні висновки щодо застосування норм викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2018 у справі №803/2094/15, від 20 грудня 2018 року у справі №815/4992/16.

Крім того, сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень), в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 (справа №816/809/17).

Як вірно зазначає суд першої інстанції, відповідачем в актах перевірки не зазначено про наявність недоліків первинних документів, на підставі яких позивачем було здійснено віднесення сум ПДВ до податкового кредиту та витрат.

Також, під час судового розгляду справи вже відповідач послався на певні невідповідності, які були ним виявлені, під час дослідження та аналізу первинних документів позивача. Але на час прийняття спірних рішень, вказані невідповідності, не були виявлені відповідачем, відповідно не були ним покладені в основу висновків, викладених в актах перевірки та прийняття спірних податкових повідомлень рішень, а виявлені ним вже після вчинення вказаних дій та прийняття спірних податкових рішень.

Крім цього, під час судового розгляду справи позивачем були надані додаткові пояснення стосовно вказаних недоліків та на їх спростування.

Під час судового розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було здійснено ретельний аналіз документів, які були отримані позивачем, за результатом отримання ним послуг від ТОВ «Торговий дім «КБК», та наголошено на тому, що надані документи не відповідають умовах договорів про надання послуг (робіт).

Водночас, вказані пояснення є припущенням відповідача, позивачем були прийняті вказані документи, у якості відповідних результатів наданих йому послуг, і він погодився із наданням йому послуг саме у такому вигляді, що не є порушенням вимог діючого законодавства на не свідчить, само по собі, про наявність в його діях умислу на вчинення податкових правопорушень.

При цьому, наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер. Необхідно зазначити, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Крім того, не є свідченням нереальності господарських операцій відсутність деталізації їх опису в первинних документах.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання відповідача на наявність кримінального провадження стосовно контрагента позивача ТОВ «Торговий дім «КБК», оскільки відповідач лише 25.07.2023 звернувся із відповідним запитом до ГСУ Національної поліції України, тобто не під час проведення двох перевірок та підготовчого провадження в адміністративній справі в суді першої інстанції, а вже навіть під час судового розгляду справи у порядку загального провадження на стадії дослідження доказів по справі.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що відсутність у позивача товарно-транспортних накладних (далі ТТН) не свідчить про відсутність факту перевезення товарів взагалі, оскільки транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а тому, наявність недоліків у оформленні товарно-транспортних накладних чи відчутність таких документів не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій проведених з контрагентами, натомість, факт передання товару позивачу та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується належно оформленими видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

Згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 можлива наявність у позивача ТТН лише у разі визначення його у вказаних документах у якості одного з учасників у здійсненні перевезення певних товарів.

При цьому, до матеріалів справи позивачем надані усі банківські та платіжні документи, які свідчать про реальне перерахування грошових коштів позивачем, в актах перевірки відповідачем підтверджується факт перерахування коштів позивачем, тобто у позивача фактично відбулась реальна зміна активів.

Отже, наявність або відсутність ТТН, сертифікатів якості та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції з придбання або продажу товару, якщо інші дані свідчать про рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків. Крім того, ТТН є доказом факту перевезення (переміщення) товару, тому є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.

Визначальним щодо податкових наслідків вчинення господарської операції є сукупність обставин, встановлених судом на підставі оцінки належних та допустимих доказів, щодо здійснення господарської операції. Висновок суду про реальність господарської операції для цілей податкового обліку, тобто про відповідність даних, зазначених у первинних документах, обставинам вчинення господарської операції, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі доказів.

Зазначені висновки знайшли розвиток і в судових рішеннях Верховного Суду, підтримані Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 (провадження №11-200апп21).

У постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 Велика Палата підтвердила, що порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначила, що посилання контролюючого органу на аналіз зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації не є допустимим доказом у розумінні процесуального закону.

Водночас встановлено, що відповідачем також не наведено обставин та доказів, які б свідчили про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено рух активів (товару) по ланцюгу від постачальника до покупця, також встановлено зв`язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача.

Додатково слід зазначити, що основним видом діяльності позивача є видобування гранітів, декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глинистого сланцю; добування інших корисних копалин та розроблення кар`єрів.

Для здійснення вказаної діяльності позивачем отримано спеціальний дозвіл на користування надрами від 17.08.1999 року, назва родовища Писарівське.

Відповідно до гірничого відводу, згідно акту про надання гірничого відводу від 13.12.2019 року, внесено до реєстру Державної служби з питань праці від 13.12.2019 року № 3548 для нього передбачено 41,58 га площі з метою розробки Писарівськоно родовища гранітів.

Також, з матеріалів справи встановлено, що позивачем здійснювалась реконструкція та оновлення виробничої діяльності, реконструкція та вдосконалення дробильно-сортувального заводу, будівництво залізничного вузла по зберіганню та відвантаженню щебеневої продукції, купівля додаткового технологічного транспорту, проводив проектні роботи, капітальний ремонт адміністративно-побутового приміщення тощо. Також ним проводжувались технічні випробування, як техніки так і обладнання, залучались нові спеціалісти, проводились лабораторні та інші дослідження для видобування та нарощування виробництва, здійснювався пошук нових ринків для реалізації продукції.

В процесі діяльності було здійснено вивчення мінерального складу гранітного відсіву та виявлено в гранітній породі гранат, що стало перспективним напрямком діяльності позивача. Для дослідження можливих перспектив збуту вказаної продукції та отримання прибутку позивач здійснював замовлення послуг щодо аналізу запасів ті місцезнаходження гранатового піску, технологій збагачення та виробництва, вимог до якості, цін, дослідження зовнішнього ринку та внутрішнього, вивчення асортименту, компаній оптово-роздрібної торгівля тощо.

Таким чином, позивачем були здійснені вказані господарські операції в межах основного виду діяльності з урахуванням розумної економічної причини, тобто з діловою метою та з метою отримання прибутку, що повністю спростовує посилання відповідача щодо фактичної відсутності отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей від спірного контрагента. Зазначені документи свідчать про наявність товару та фактичний рух активів позивача платника податків, які, у свою чергу, були використанні ним на підставі відповідних договорів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було здійснено комплексне дослідження усіх складових господарських операцій за вказаними договорами. З аналізу наведених обставин, документів, інформації вбачається наявність фактичної передачі товару та послуг позивачеві, фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складених податкових накладних; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарських операцій, відповідно підтвердження реального здійснення (виконання) спірних господарських операцій.

Водночас, подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас такі докази податковим органом в актах перевірки не наведено та реальність виконання господарських операцій не спростовано, як і не зазначено жодних належних доказів на підтвердження того, що визначені умови договорів не виконано.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року справа № 200/5932/19-а (адміністративне провадження № К/9901/1002/21).

Відтак, судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що позивач як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з цими підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди. Господарська діяльність суб`єкта господарювання не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, які на момент господарських операцій між позивачем та контрагентами, були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що висновки податкового органу щодо вчинення позивачем податкових правопорушень, викладених в актах перевірки, не підтверджуються матеріалами справи, є неправомірними та необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано належну правову оцінку щодо відсутності факту податкового правопорушення позивачем, а також відсутності доказаного умислу позивача на вчинення ним діянь, визначених п. 123.1 цієї статті, а вказані штрафні санкції не підлягали застосуванню.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 грудня 2023 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.