Справа № 160/21859/23
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області в якій просить:
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відносно позивача проводилась саме фактична перевірка, а не документальна, як помилково вважає позивач. Фактична перевірка була проведена з дотриманням вимог статті 83 ПК України, згідно п. 83.1.2, якої встановлено, що висновки посадових осіб контролюючих органів під час перевірок можуть ґрунтуватися на документах і на податковій інформації. Також вказує, що у витязі з інформаційних баз Державної податкової служби України (контрольних стрічок, які створені в електронній формі до РРО) наведений перелік фіскальних чеків із зазначенням номеру фіскального чеку, коду проданого товару, розшифровки назви товару за кодом, ціни, кількості товару та суми операції, проте без зазначення коду УКТЗЕД реалізованих товарів за період з 07.01.2022 року по 30.12.2022 року. Вказує, що відповідальність за передачу контрольно-звітної інформації до органів Державної податкової служби України несе саме позивач, який самостійно передає цю інформацію до фіскального серверу. Відсутність коду УКТ ЗЕД в електронних копіях чеків, що наявні в базах Державної податкової служби України, є підставою для притягнення позивача до відповідальності. Отже, контролюючим органом правомірно було прийнято податкові повідомлення-рішення, які оскаржуються позивачем. За вказаних підстав просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких останній підтримав свою позицію викладену у відзиві на позов та просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач зауважив, що Податковим кодексом України не встановлено меж для проведення фактичних перевірок в залежності від підстав її призначення, встановлених п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, які в свою чергу наперед не можуть обмежувати контролюючий орган в обсязі допущених суб`єктом господарювання порушень, які можуть бути виявлені під час перевірки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року прийнято до свого провадження вказану позовну заяву та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
29.04.1998 року здійснена реєстрація ФОП ОСОБА_1 в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, Камянське управління, Петриківська ДПІ (Петриківський р-н), що підтверджується Інформацією з відповідного реєстру.
29.04.2000 року ФОП ОСОБА_1 зареєстрована платником єдиного податку другої групи.
Наказом в.о. начальника ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 18.05.2023 №2512-п на підставі ст. 19-1, ст. 20, 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.2, 80.2.5, п. 80.2 ст. 80, пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України призначено проведення з 19.05.2023 фактичної перевірки, де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за адресою: АДРЕСА_1 , за період діяльності, згідно ст. 102 Податкового кодексу України, тривалістю не більше 5 діб.
18.05.2023 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено направлення на перевірку № 3214 та № 3215, в яких зазначено посадові особи органу державної податкової служби, що здійснюють перевірку, а саме: посадові особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно.
На підставі вищевказаного наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 18.05.2023 №2512-п та направлень на перевірку від 18.05.2023 № 3214 та № 3215, посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області 19.05.2023 об 11 год. 20 хв. розпочато проведення фактичної перевірки за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за адресою: АДРЕСА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
19.05.2023 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено акт №00037911, що засвідчує факт відмови від підпису у направленнях № №3214 та 3215 від ФОП ОСОБА_1
23.05.2023 року посадовими особами Головного управлінням ДПС у Дніпропетровській області завершено перевірку та складено акт №000379/2, що засвідчує факт відмови від отримання та неможливості вручення та підписання акту фактичної перевірки, яким зафіксовано відмову від ознайомлення та підписання акту фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1
встановлено не надання платником податку посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
За висновками перевірки встановлені наступні порушення:
- п.1, 2, 11 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) в частині проведення розрахункових операцій із застосуванням реєстратора розрахункових операцій, без роздрукування та видачі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових; - п.85.2 ст.85 Податкового Кодексу України; - наказу МФУ № 13 від 21.01.2016 року «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)».
На підставі акту перевірки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято:
Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону №481/95-ВР, алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.
За приписами підпункту 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 ПК України марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.
Згідно з підпунктом 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 ПК України маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою, пачку (упаковку) тютюнового виробу чи ємність (упаковку) з рідиною, що використовується в електронних сигаретах, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі Закон № 265/95-ВР) визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Згідно з абзацом 2 п. 7 ст.3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій (крім електронних таксометрів, автоматів з продажу товарів (послуг) та реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для обліку та реєстрації операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі) повинні подавати до органів державної податкової служби по дротових або бездротових каналах зв`язку електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.
Щодо виявленого під час перевірки позивача порушення п.1, 2 ст.3 Закону №265/95-ВР та вимог Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом МФУ від 21.01.2016 №13, в частині проведення розрахункових операцій без видачі розрахункового документу встановленого зразка, а саме: в фіскальних чеках відсутній обов`язковий реквізит «Марка акцизного податку» на загальну суму 37 334,50 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, проводити розрахункові операції на повну суму покупки через реєстратор розрахункових операцій зі створенням у паперовій а/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.
У свою чергу, суд зазначає, відповідно до визначення, встановленого у статті 1 Закону №265/95-ВР, розрахунковим документом є документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку РРО або заповнений вручну.
Відповідно до статті 8 Закону №265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Положенням №13 визначено форму і зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, які в обов`язковому порядку мають надаватися особам, які отримують або повертають товар, отримують послуги або відмовляються від них, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням інтернету, при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту: продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг; здійснення операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, якщо такі операції виконуються не в касах банків; здійснення операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів; приймання комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів.
Пунктом 9 розділу ІІ Положення №13 визначено, які обов`язкові реквізити має містити фіскальний чек на товари (послуги), зокрема, фіскальний чек має містити обов`язкові реквізити, цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку.
Згідно з пунктом 3 розділу І цього Положення установлені у ньому вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий.
Отже, суд зазначає, що Закон № 265/95-ВР встановлює безпосередній зміст обов`язку суб`єктів господарювання і порядок його виконання, а Положення № 13 - форму його реалізації (форму і зміст документів, які є складовими звітності).
Відсутність обов`язкового реквізиту у фіскальних чеках згідно з Положенням №13 тягне за собою неприйнятність такого документа як розрахункового, тобто, свідчить, що розрахункова операція проведена без роздрукування розрахункового документа і без видачі такого покупцю, що утворює склад правопорушення, передбаченого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, і є підставою для притягнення позивача до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 цього Закону.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі №500/6845/21.
Щодо виявленого під час перевірки порушення п. 11 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», в частині проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування найменування товарів (послуг) без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів, суд зазначає наступне.
Сул зазначає, що фіскальні чеки з наявністю обов`язкового реквізиту - коду УКТ ЗЕД не були надані в ході проведення фактичної перевірки.
Цьому обов`язку кореспондує право контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків первинні фінансово-господарські, бухгалтерські та інші документи (в тому числі, засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) їх копії), що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою пункт 85.4 статті 85 ПК.
Отже, суд зазначає, що інформація з баз даних податкового органу (додаток до акту перевірки), який додано до матеріалів справи, є електронною копією документа, яка була самостійно передана позивачем до фіскального серверу.
При цьому, під час перевірки контролюючий орган може одержувати інформацію та/або документи, що стосуються предмета перевірки, зокрема, шляхом проведення аналізу наявної (доступної) інформації про стан додержання податкового законодавства.
У витязі з інформаційних баз ДПС України (контрольних стрічок, які створені в електронній формі до РРО) наведений перелік фіскальних чеків із зазначенням номеру фіскального чеку, коду проданого товару, розшифровки назви товару за кодом, ціни, кількості товару та суми операції, проте без зазначення коду УКТ ЗЕД реалізованих товарів за період з 07.01.2022 по 30.12.2022.
Суд зазначає, що ст. 20 ПК України щодо прав контролюючого органу, передбачено загальне право на здійснення контрольно-розрахункової операції, відповідно, обмежень щодо кількісно-якісної закупки не встановлено, тому фахівцями ГУ ДПС у Дніпропетровській області було проведено контрольно-розрахункову операцію для підтвердження фактичного встановлення суб`єкта господарювання.
Відповідно до статті 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є, у тому числі, податкова інформація.
В свою чергу, як було судом зазначено, СОД РРО є інформаційною базою даних податкового органу, відповідно під час перевірки контролюючий орган може одержувати інформацію та/або документи, що стосуються предмета перевірки, зокрема, шляхом проведення аналізу наявної (доступної) інформації про стан додержання податкового законодавства.
Згідно матеріалів справи, при проведені фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом встановлено реалізацію підакцизних товарів через РРО/програмні РРО без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної під категорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.
Відповідно до правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 02 лютого 2023 року у справі №500/6845/21, пунктом 7 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлена відповідальність саме за проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості. Зазначене порушення є самостійним і не пов`язане із відсутністю у фіскальних чеках обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №13.
Щодо необґрунтованого твердження проведення фактичної перевірки, замість документальної, суд зазначає наступне.
Позивач зазначає, що перевірка була здійснена за минулий період та носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки.
Суд зазначає, що відносно позивача була проведена саме фактична перевірка. При цьому, контролюючий орган провів фактичну перевірку суб`єкта господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень).
В свою чергу, відповідно до статті 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: 83.1.1 документи, визначені цим Кодексом; 83.1.2 податкова інформація.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимогами чинного законодавства встановлено, що висновки посадових осіб контролюючого органу під час, зокрема, фактичної перевірки, можуть ґрунтуватися на документах та податкової інформації.
Відповідно до позиції Верховного Суду вкладеної у постанові від 10.12.2020 року у справі №814/733/17 визначається, що ПК України не встановлено меж для проведення фактичної перевірки в залежності від підстав її призначення, встановлених пунктом 80.2 статті 80 ПК України, які в свою чергу, наперед не можуть обмежувати контролюючий орган в обсязі допущених суб`єктом господарювання порушень, що можуть бути виявлені під час проведення перевірки.
В свою чергу, суд зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.06.2020 №140/388/19, акт перевірки є службовим документом податкового органу, в якому фіксуються виявлені порушення платником податкового законодавства, контроль за дотриманням якого здійснюється податковим органом, водночас акт містить доказову інформацію про факти і зміст самого порушення платника податків.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вказані вище порушення, викладені в акті фактичної перевірки є доведеними контролюючим органом та підтверджені матеріалами справи.
Верховний Суд у постанові від 19.06.2020 у справі №140/388/19 вказав на те, що акт податкової перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої податкової перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення та його зміст може бути оспорено шляхом подання до контролюючого органу за основним місцем обліку заперечень. Акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються, доказів. Оцінка акта перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.
Крім того, суд акцентує увагу, що позивач, ні в позовній заяві, ні у відповіді на відзив не спростовує факти, зафіксовані в акті перевірки та фактично не заперечує про встановлені порушення вимог податкового законодавства України, що у сукупності з наявними у справі доказами підтверджують їх наявність.
Приймаючи до уваги вищенаведене, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Головного управління ДПС у Дніпропетровській області прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, відповідно позовні вимоги в частині визнання його протиправним та скасування не підлягають задоволенню.
Пунктом 85.4 ст. 85 ПК України визначено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Згідно з пунктом 85.6 статті 85 ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акту в ньому вчиняється відповідний запис.
Відповідно до пункту 85.7 статті 85 ПК України отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису.
Аналогічно п. 85.8 ст.85 ПК України передбачено право посадових (службових) осіб контролюючих органів, які проводять перевірку, у випадках, передбачених ПК України, отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
За змістом пункту 10 Порядку №1245 від 27.12.2010р., запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби мас право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі погреби перелік документів, що її підтверджують.
Аналіз зазначених положень податкового законодавства свідчить про те. що запит податкового органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто, наявність чітко окреслених обставин, які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства. Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об`єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.
Під час розгляду справи встановлено, що податковим органом під час проведення перевірки будь-якого запиту про витребування інформації/документів від позивача не складалося, відповідно й не вручалося, як наслідок у позивача не виникав обов`язок щодо надання відповідачу документів, а отже позивачем не було порушено п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України.
Таким чином, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання відповідно до абз.2 п.85.4. ст.85 ПК України, відповідного запиту на отримання всіх копій документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки посадовою (службовою) особою контролюючого органу ФОП ОСОБА_1 , про що фактично відповідачем не заперечується.
Крім того, відповідний акт, що засвідчував би факт відмови ФОП ОСОБА_1 надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу, відповідачем не складався відповідно п.85.6 ст.85 ПК України.
Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача, що оскільки він не був належним чином повідомлений про необхідність надати контролюючому органу копії всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, відповідно, відсутня протиправна дія/бездіяльність платника податків, що вказує на відсутність складу правопорушення й відповідно унеможливлює настання негативних правових наслідків у вигляді накладення штрафу згідно п.121.1 ст.121 ПК України.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору відповідно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1073,60грн.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова