Справа № 420/2072/22
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/2072/22

Перша інстанція: суддя Марин П.П.,

повний текст судового рішення

складено 28.09.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року про відмову у прийнятті звіту у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною відмову Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради у видачі містобудівних умов та обмежень на розробку об`єкта будівництва двох зблокованих житлових будинків, один з яких пристосовано для особи з обмеженими можливостями (людина на інвалідному візку) та споруди кафе;

зобов`язати Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради скласти та надати йому містобудівні умови та обмеження на розробку вищевказаного об`єкта будівництва.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року, визнано протиправною відмову Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради у видачі містобудівних умов та обмежень. Зобов`язано відповідача розглянути заяву позивача від 04.12.2021 року з урахуванням висновків суду.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач при відмові ОСОБА_1 у наданні містобудівних умов та обмежень не міг посилатись на ненадання останнім певних документів, оскільки їх вичерпний перелік визначений ч.3 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та наданий позивачем у повному обсязі.

Крім того судом встановлено, що відповідність наміру забудови вимогам містобудівного законодавства підтверджено висновком експерта №14-02/22-1 від 14.02.2022 року.

На виконання вказаних судових рішень відповідач надав містобудівні умови та обмеження від 02.12.2022 року, які не відповідають судовому рішенню.

Вважаючи дії відповідача такими, що суперечать висновкам судів та порушують його права, позивач подав до суду першої інстанції заяву про встановлення судового контролю.

Окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 року по справі №420/2072/22 визнано протиправними дії Департаменту архітектури та містобудування ОМР щодо прийняття рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 містобудівних умов та обмежень без урахування висновків, викладених в рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 року та постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2022 року. Зобов`язано Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради у 30-денний строк з моменту отримання цієї ухвали надати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду та на підтвердження розгляду заяви ОСОБА_1 про надання містобудівних умов та обмежень.

Окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 року відмовлено у прийнятті звіту про виконання рішення суду, поданого відповідачем 03.02.2023 року. Зобов`язано відповідача подати протягом одного місяця з дати прийняття цієї ухвали звіт про виконання рішення суду.

28.07.2023 року від представника позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в якій, з посиланням на ст.129-1 Конституції України, ст.ст.382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.185 КУпАП України просить суд:

зобов`язати в.о. директора департаменту - головного архітектора міста Боринську Тетяну Сергіївну на підставі ст.267 КАС України подати звіт про виконання судового рішення у строк, визначений судом;

в прядку ст.382 КАС України накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, в.о. директора департаменту - головного архітектора міста Боринську Тетяна Сергіївна штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

в порядку ст.185 КУпАП України накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання окремої ухвали суду, в.о. директора департаменту - головного архітектора міста Боринську Тетяну Сергіївну штраф у сумі сорока дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

визнати протиправними дії, вчинені суб`єктом владних повноважень в.о. директора департаменту - головного архітектора міста Боринською Тетяною Сергіївною стосовно невиконання окремої Ухвали суду та постановити нову ухвалу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли невиконанню рішення суду (у порядку ст. 249 КАС України).

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 розмір витрат на правничу допомогу у сумі 7 700 (сім тисяч сімсот) гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року заяву задоволено частково. Суд відмовив у прийнятті звіту поданого 19.09.2023 року Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради про виконання рішення та зобов`язав відповідача подати протягом одного місяця з дати прийняття цієї ухвали звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 року у справі №420/2072/22.

При прийнятті рішення суд 1-ї інстанції виходив з того, що відповідачем прийнято рішення, яке суперечить висновкам, викладеним в рішенні Одеського окружного адміністративного суду та в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Разом з тим, суд 1-ї інстанції зазначив, що вирішення питання щодо накладення штрафу на керівника Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради є передчасним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради просить скасувати її та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви позивача відмовити.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що при розгляді заяви ОСОБА_1 про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки Департаментом були враховані всі висновки суду, що викладені у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій.

При цьому відповідачем також виконано вимоги статті 19 Конституції України, якою зобов`язано органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на неможливість надання містобудівних умов та обмежень, які намагається отримати позивач, з урахуванням категорії земель, у відповідності до вимог чинного законодавства Департаментом 19.09.2023 затверджені зміни до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва від 02.12.2022 №01-07/141.

Таким чином апелянт вважає, що ним було виконано рішення суду у повній відповідності до його змісту та чинних правових норм.

ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву не скористався.

У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно частини 2 статті 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч.1, 2 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Судова колегія звертає увагу, що вищезазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Апеляційний суд також звертає увагу на рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), в якому суд зазначив, що у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів: тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції.

З наданого до суду звіту про виконання судового рішення вбачається, що наказом Департаменту архітектури та містобудування ОМР від 19.09.2023 року «Про затвердження змін до раніше наданих містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва від 02.12.2022 №01-07/141 (реєстраційний номер ЄДЕССБ МU01:2172-6235-1489-5834)» затверджено зміни до містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва на об`єкт: «Нове будівництво житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :50:004:0301)» в частині назви об`єкта будівництва, а саме: «Нове будівництво двох зблокованих житлових будинків, один з яких пристосовано для особи з обмеженими можливостями (людина на інвалідному візку) з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :50:004:0301» (т.2 а.с.129-147).

При цьому в звіті про виконання рішення суду представник Департаменту архітектури та містобудування ОМР наполягає на тому, що відповідач врахував висновки суду стосовно того, що розташування підприємств громадського харчування не суперечить вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, однак наміри забудови земельної ділянки щодо будівництва на ній споруди (кафе) суперечать саме цільовому призначенню земельної ділянки з кадастровим номером :50:004:0301 з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Таким чином, представник відповідача зазначає, що Департаментом внесено зміни в містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, затверджені наказом Департаменту від 02.12.2022 року №01-07/141, відповідно до яких замовнику ОСОБА_1 надані містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Нове будівництво двох зблокованих житлових будинків, один з яких пристосовано для особи з обмеженими можливостями (людина на інвалідному візку) з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :50:004:0301», затверджені наказом Департаменту від 19.09.2023 року №01-07/141, що свідчить про виконання рішення суду в повному обсязі.

Як вірно зазначив з даного приводу суд 1-ї інстанції, наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1011/18306, затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ), пунктами 1.2, 1.3 та 1.4 якого визначено, що код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів.

КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Дослідженням КВЦПЗ встановлено, що землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) включені за кодом 02.1 до розділу 02 «Землі житлової забудови (землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва)» секції В «Землі житлової та громадської забудови».

В свою чергу, відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 №548 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2010 р. за № 1011/18306, землі житлової та громадської забудови (Розділ Секція В) структурно складається з розділу:

2. Землі житлової забудови (землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва);

3. Землі громадської забудови (землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування).

Підрозділ 02.01 (Землі житлової забудови) має назву «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»

Підрозділ 03.08 (Землі громадської забудови) має назву «Для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування».

Водночас, цільове призначення земель 02.01 та 03.08 є саме «Землі житлової та громадської забудови».

Пункт б частини 1 статті 19 Земельного кодексу України не виділяє землі житлової та громадської забудови в окремі категорії, а частина 5 статті 20 Земельного кодексу України визначає, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Відповідно до ч.5 ст.20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Отже, зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель (за виключенням земель сільськогосподарського призначення та земель оборони), здійснюється її власником або користувачем самостійно. Таким чином, зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо)».

Правовий режим земель громадської та житлової забудови визначено у статті 38 Земельного кодексу України, згідно з якою до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктах, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель та споруд, інших об`єктів загального користування.

Порядок використання зазначеної категорії земель регламентовано статтею 39 Земельного кодексу України, відповідно до якої використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Поняття «використання земельної ділянки не за цільовим призначенням» стосується тих випадків, коли на земельній ділянці з певним цільовим призначенням проводиться діяльність, яка виходить за межі цільового призначення та передбачає фактичне використання такої ділянки.

Тобто, нецільовим використанням земельної ділянки з категорії земель житлової та громадської забудови є її використання за іншим призначенням, всупереч генеральному плану населеного пункту, іншій містобудівній документації, плану земельно-господарського устрою тощо, тобто всупереч земельному законодавству України.

Таким чином, обраний власником вид використання земельної ділянки не має виходити за межі певної категорії та має бути обраний з урахуванням містобудівної документації.

Разом з тим, Одеською міською радою прийнято рішення від 19 жовтня 2016 року №1316-VІІ «Про затвердження плану зонування території (зонінгу) м. Одеси», відповідно до якого зона Ж-1 зона садибної житлової забудови, призначена для розташування садибної забудови, одноквартирних житлових будинків із земельними ділянками та зблокованих одно-двоквартирних житлових будинків на суміжних ділянках. Переважні види використання: житлові будинки, блоковані житлові будинки на дві сім`ї. Супутні види використання: гаражі, вбудовані в житлові будинки; окремо розміщені гаражі; бані, сауни; теплиці оранжереї, парники та інші споруди, що пов`язані з вирощуванням квітів, фруктів та овочів; об`єкти пожежної охорони; господарські майданчики; парки, сквери, бульвари; магазини торгівельною площею до 200 м2, без спеціалізованих магазинів будівельних матеріалів, магазинів з наявністю в них вибухонебезпечних речовин та матеріалів. Допустимі види використання (потребують спеціального дозволу або погодження): заклади дитячого дошкільного виховання; загальноосвітні школи; спортивні зали, басейни; культові споруди; аптеки; пункти першої медичної допомоги, відділення сімейної медицини; підприємства побутового обслуговування; підприємства громадянського харчування; громадські вбиральні.

Судова колегія визначає, що розташування підприємств громадського харчування передбачається у допустимих видах використання території Ж-1, що не суперечить вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Крім того, наведені вище питання були предметом судового розгляду під час вирішення даної справи по суті спірних правовідносин та їм надавалась відповідна оцінка в судових рішеннях.

В контексті зазначеного колегія суддів звертає увагу посадових осіб відповідача, що незгода з прийнятим судовим рішенням може бути висловлена виключно у процесуально встановлений спосіб, а саме, під час його оскарження до суду апеляційної/касаційної інстанції, а не використовуватись на стадії виконання такого рішення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції про протиправність дій відповідача щодо надання заявнику містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва «Нове будівництво двох зблокованих житлових будинків, один з яких пристосовано для особи з обмеженими можливостями (людина на інвалідному візку) з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :50:004:0301», а не на об`єкт «нове будівництво двох зблокованих житлових будинків, один з яких пристосовано для особи з обмеженими можливостями (людина на інвалідному візку) та споруди кафе за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :50:004:0301.

Тобто, на даний момент рішення суду відповідачем фактично не виконано, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для прийняття поданого звіту.

Отже, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність встановлення місячного строку для суб`єкта владних повноважень на виконання судового рішення та подання відповідного звіту до суду з дати вирішення порушеного процесуального питання.

Оскільки судом першої інстанції правильно постановлено судове рішення з додержанням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст.308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року про відмову у прийнятті звіту залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.П. Косцова
Судді Ю.В. Осіпов В.О. Скрипченко