Справа № 160/23924/23
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частині НОМЕР_1 щодо не нарахування та не здійснення виплат, а саме:
- не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 22.03.2022р. по дату звільнення;
- не була видана довідка про вартість речового майна, що належало до видачі, та не проведено виплати компенсації за неотримане речове майно;
- не було надано грошову компенсацію вартості неотриманого харчування;
- не було виплачено грошову допомогу на оздоровлення;
- не було виплачено грошове забезпечення військовослужбовців із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня відповідного року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вчинити певні дії, а саме:
- виплати грошового забезпечення за період з 22.03.2022 р. по дату звільнення;
- видачі довідки про вартість речового майна, що належало до видачі;
- проведення виплати компенсації за неотримане речове майно;
- виплати грошової компенсації вартості неотриманого харчування;
- виплати грошового забезпечення військовослужбовцям із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня відповідного року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідності до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 154 від 08.07.2023 штаб-сержанта ОСОБА_1 , водія-санітара медичного пункту, звільнен наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від "03" липня 2023 року № 39-РС на підставі підпунку"г" (за сімейними обставинами - узв`язку з наявністю у дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю 1 чи II групи) пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з 08 липня 2023 року та виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. На час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо грошового забезпечення за період з 22.03.2022р. по дату звільнення; проведення виплати компенсації за неотримане речове майно; виплати грошової компенсації вартості неотриманого харчування; виплати грошового забезпечення військовослужбовцям із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня відповідного року.
Ухвалою суду від 25.09.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомило.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 з 22.03.2022 р. по 15.02.2023 р., та з 16.02.2023 р. - у Військовій частині НОМЕР_1 .
Судом встановлено, що у відповідності до п.2 наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 154 від 08.07.2023 року штаб-сержанта ОСОБА_1 , водія-санітара медичного пункту, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від "03" липня 2023 року № 39-РС у ЗАПАС за підпунктом "г" (за сімейними обставинами - у зв`язку з наявністю у дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи IІ групи) пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з 08 липня 2023 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Новобаварського РТЦК та СП м. Харків.
У витязі із наказу № 154 від 08.07.2023 року зазначено: вислуга років у Збройних Силах становить: загальна 04 роки 05 місяців 16 днів; виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у повному розмірі, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, та щомісячну премію у розмірі 535% посадового окладу за період з 01 липня по 08 липня 2023 року; щорічну основну відпустку за 2022 рік не використав. Використав 1 частину основної щорічної відпустки (10 діб за 2023 рік. Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 28 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 рік; виплатити грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023 рік; відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 460 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" виплати одноразову грошову допомогу в розмірі 60% місячного грошового забезпечення.
Таким чином, позивач вважає, що при звільненні не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 22.03.2022р. по дату звільнення; не була видана довідка про вартість речового майна, що належало до видачі, та не проведено виплати компенсації за неотримане речове майно; не було надано грошову компенсацію вартості неотриманого харчування; не було виплачено грошову допомогу на оздоровлення; не було виплачено грошове забезпечення військовослужбовця із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня відповідного року.
Представником позивача адвокатом Валерієм Макеєвим до Департаменту фінансів Міністерства оборони України направлено запит № 1-0408/23 від 04.08.2023 р., в якому посилаючись на те, що із виписки надходжень платежів на розрахунковий рахунок військовослужбовця ОСОБА_1 не вбачається ідентифікації платежів за призначенням, та попередній аналіз надходжень вказує на ймовірність не належних виплат за призначенням: виплата посадового окладу, виплата окладу за військовим званням, виплата надбавок, винагород, премій, виплата одноразових виплат для оздоровлення чи у зв`язку із сімейними обставинами, виплата одноразової грошової допомоги, виплата додаткової грошової винагороди, виплата індексація грошового забезпечення, виплата компенсація за неотримане грошове майно, у зв`язку із вищевикладеним, провести перевірку щодо правомірності обраного способу адміністрування виплат військовослужбовцям у в/ч НОМЕР_1 без ідентифікації призначення платежу.
Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 11.08.2023р. № 248 Адвокату ОСОБА_2 надано відповідь, в якій зазначено, що керуючись частиною 1 статті 3 та статтею 13 Закону України від 13. 01.2011 № 2939-VI Про доступ до публічної інформації, Департаментом фінансів Міністерства оборони України направляється за належністю адвокатський запит адвоката Макеєва Валерія Федоровича, надісланого в ході надання правової допомоги ОСОБА_1 (військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ) щодо належних виплат при звільненні, оскільки Департамент не є розпорядником зазначеної інформації. Одночасно другому адресату (запитувачу) повідомляється, що за результатами проведених організаційних заходів, що відбулися в Міністерстві оборони України і розмежуванням повноважень між структурними підрозділами Міністерства оборони України питання грошового забезпечення (в тому числі індексації), заробітної плати, оформлення та підготовки документів з призначення пенсій військовослужбовцям та членам їх сімей, компенсаційних виплат військовослужбовцям та членам їх сімей у разі загибелі (смерті), встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності, встановлення розміру та виплата одноразової грошової допомоги знаходиться поза межами повноважень Департаменту фінансів.
Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.
Оцінюючи факт допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не проведення повного розрахунку та виплати всіх належних виплат при звільненні позивача з військової служби, суд виходить із такого.
Згідно зі ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерствам оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою КМ України від 16 березня 2016 р. № 178 (далі - Порядок) грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на 'підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Таким чином, Порядком передбачено, що оригінал довідки про вартість речового майна не видається військовослужбовцю, а додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Тому позовні вимоги позивача про визнання протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не ненадання ОСОБА_1 , довідки про вартість речового майна, що належало до видачі та зобов`язання Військової частина НОМЕР_4 видати ОСОБА_1 , довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на день звільнення не підлягають задоволенню, оскільки оригінал довідки передбаченої Порядком залишається у військовій частині з відомістю щодо виплати грошової компенсації і не підлягає видачі військовослужбовцю.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи викладене вище, зі сторони військової частини НОМЕР_1 не було допущено протиправної бездіяльності щодо не ненадання ОСОБА_1 , довідки про вартість речового майна, що належало до видачі, а відповідно такі позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення виплати компенсації за неотримане речове майно та зобов`язання виплати компенсації за неотримане речове майно, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій,' а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указами Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 7 листопада 2022 року№ 575/2022, від 6 лютого 2023 року № 58/2023 продовжувався строк дії воєнного стану.
Указом Президента України від 1 травня 2023 року №254/2023 затвердженим Законом України від 02.05.2023 р. № 3057-ІХ продовжений строк дії воєнного стану в Україні з з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023року строком на 90 діб.
Викладене вище свідчить, що на теперішній час діє особливий період.
Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 р. № 232 затверджена Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (далі - Інструкція).
Пунктом 1 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період визначено, що ця Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних, закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).
Розділ V Інструкції визначає особливості речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період.
Пунктом 29 розділу V Інструкції вказано, що у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в-особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.
Аналогічна позиція викладена в роз`ясненні тимчасово виконуючого обов`язки начальника тилу командування логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 12.12.2022 року №763/1340.
Враховуючи викладене, в особливий період не передбачено, при звільненні військовослужбовців з військової служби, видачу не отриманого речового майна особистого користування, а тому і виплату відповідної грошової компенсації.
Таким чином, заявлені позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення виплати компенсації за неотримане речове майно та зобов`язання виплати компенсації за неотримане речове майно також не підлягають задоволенню.
Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації вартості неотриманого харчування з 22.03.2022 р. по 15.02.2023 р. та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості неотриманого харчування за вказаний період, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту «а» пункту 1 приміток до Норм харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №426 за рахунок держави харчуванням забезпечуються військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу військової служби, які проходять військову службу за контрактом в Збройних Силах, у Держспецтрансслужбі, Національній гвардії, Державній прикордонній службі, крім вихідних, святкових днів та часу перебування у відпустці, тільки обідом з розрахунку 45 відсотків добового набору продуктів за цією нормою, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими підпунктами цього пункту або за іншими нормами. Зазначеним військовослужбовцям на їх бажання за рішенням командира військової частини дозволяється виплачувати грошову компенсацію у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду.
Пунктом 1.10 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002 №402 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2002 за №992/7280 передбачено, що військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини (далі Положення).
Згідно з п. 1.11 Положення при звільненні (виключенні зі списків особового складу військової частини) військовослужбовців та інших категорій, які мають право на одержання норм харчування за рахунок держави, вони забезпечуються до дня виключення їх з списків особового складу військової частини.
Відповідно до пункту 2.3 вищевказаного Положення у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх діючих цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
З аналізу вищевикладеного вбачається, що військовослужбовці, при прибутті у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини та останнім видаються через відповідні їдальні норми харчування або замість установлених норм харчування виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.
Суд зазначає, що позивач з моменту зарахування до Військової частини на всі види забезпечення, в тому числі, був забезпечений харчуванням за рахунок держави.
Доказів подання ОСОБА_1 рапортів на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 про відмову від харчування та видання відповідного наказу командиром Військової частини, матеріали справи не містять. У зв`язку з чим, суд приходить висновку про відсутність підстав для виплати позивачу замість установлених норм харчування грошової компенсації у розмірі вартості цих норм.
Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості норм харчування та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості норм харчування з 22.03.2022 р. по 15.02.2023 р.
Розглядаючи позовні вимоги в частині не виплати грошового забезпечення військовослужбовців із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня відповідного року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення військовослужбовців із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня відповідного року, суд зазначає наступне.
Суд зауважує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України.
Обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений у першу чергу саме на суб`єкта владних повноважень ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів на спростування вимог приватної особи та зазначення у процесуальних документах належних аргументів відповідності закону реально вчиненого суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення.
Водночас із цим, за змістом правових позицій постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 р. по справі №520/2261/19 та постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 р. у справі №916/3027/21 обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч.1 ст.77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд вважає, що у спірних правовідносинах відсутня подія протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, адже матеріалами справи не підтверджено звернення позивача до Військової частини НОМЕР_1 за окремим зверненням заявника з приводу перерахунку грошового забезпечення військовослужбовця, а суб`єктом владних повноважень небула вчинена саме відмова, котра слугувала би підставою для оскарження у межах даного спору.
Крім того, матеріали справи не містять картки особового рахунку позивача як військовослужбовця за період з 22.03.2022 р. по 15.0.2023 р. про нарахування та виплату грошового забезпечення.
Відповідно до п.8 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.
Між тим, до матеріалів справи учасниками спору не подано доказів включення у спірних правовідносинах до кошторису суб`єкта владних повноважень або до штатного розпису суб`єкта владних повноважень видатків на виплати за грошовим забезпеченням військовослужбовця, обчисленого із розрахунку прожиткового мінімуму у розмірі - "2481,00грн." (станом на 01.01.2022р.) та "2648,00грн." (станом на 01.01.2023р.),.
Указана обставина доводить відсутність підстав для визнання реально вчиненого суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення у якості бездіяльності взагалі та протиправної бездіяльності зокрема.
У якості окремої самостійної та беззаперечної підстави необґрунтованості заявлених позивачем вимог, суд сприймає зміст п.2 постанови КМУ від 12.05.2023р. №481, яким установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Відтак, п.4 постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 у редакції постанови КМУ від 12.05.2023р. №481 підтверджений факт незмінності правила обчислення грошового забезпечення із використанням показника арифметичного значення прожиткового мінімуму у розмірі - "1762,00 грн.".
Наведена обставина неспростовно засвідчує, що у спірних правовідносинах відсутня подія прийняття Урядом України як єдиним компетентним суб`єктом права з даного питання у період часу з 29.01.2020р. - календарна дата звернення заявника до суду постанови КМУ з приводу збільшення розмірів посадових окладів та окладів за званнями у порядку ч.4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Тому у силу дії відповідного рішення Уряду України нормативного характеру усі суб`єкти владних повноважень були зобов`язані призначати, обчислювати, нараховувати та виплачувати реальне (фактичне) грошове забезпечення діючих публічних службовців за постановою КМУ від 30.08.2017р. №704 із використанням показника прожиткового мінімуму працездатної особи у "1762грн.".
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 241-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії -відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька