Справа № 320/32024/23
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року м.Київ справа №320/32024/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся суддя у відставці ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, двох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимога щодо якого була визначена статтею 7 Закону України «Про статус суддів» № 2862-XII в редакції, чинній на момент призначення на посаду судді вперше, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, який складає 2 роки 4 місяці 15 днів (половина періоду навчання з 01.01.1990 р. по 31.05.1995 р.), періоду проходження строкової військової служби, який складає 1 рік 10 місяців 26 днів (з 01.06.1988 р. до 27.04.1990 р.), а також періодів роботи на посаді судді з 10.02.1996 р. до 26.02.1996 р., з 01.09.2009 р. до 30.09.2009 р., з 01.07.2023 р. до 06.07.2023 р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.07.2023 р. № 91 в частині незарахування до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, двох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимога щодо якого була визначена статтею 7 Закону України «Про статус суддів» № 2862-XII в редакції, чинній на момент призначення на посаду судді вперше, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, який складає 2 роки 4 місяці 15 днів (половина періоду навчання з 01.09.1990 р. по 31.05.1995 р.), періоду проходження строкової військової служби, який складає 1 рік 10 місяців 26 днів (з 01.06.1988 р. до 27.04.1990 р.), а також періодів роботи на посаді судді з 10.02.1996 р. до 26.02.1996 р, з 01.09.2009 р. до 30.09.2009 р, з 01.07.2023 р. до 06.07.2023 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, два роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимога щодо якого була визначена статтею 7 Закону України «Про статус суддів» № 2862-XII в редакції, чинній на момент призначення на посаду судді вперше, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, який складає 2 роки 4 місяці 15 днів (половина періоду навчання з 01.09.1990 р. по 31.05.1995 р.), період проходження строкової військової служби, який складає 1 рік 10 місяців 26 днів (з 01.06.1988 р. до 27.04.1990 р.), період роботи на посаді судді з 10.02.1996 р. до 26.02.1996 р, з 01.09.2009 р. до 30.09.2009 р, з 01.07.2023 р. до 06.07.2023 р., а також здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 08.07.2023 р. з виплатою недоотриманих сум.

З тексту позовної заяви слідує, що заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що необхідність зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 р. у справі № 9901/537/19, від 30.05.2019 р. у справі № 9901/805/18, від 17.09.2020 р. у справі № 9901/302/19 та постановою Верховного Суду від 21.01.2021 р. у справі № 560/499/19. Також позивач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві всупереч положенням пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 02.06.2016 р. № 1402-VIII, абзацу третього статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 р. № 584/1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячного грошового утримання, не зарахована половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, а також період проходження строкової військової служби. Крім того, посилаючись на пункт 15.3 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24.01.2017 р. № 52/0/15-17, позивач зазначає, що при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці йому безпідставно не зараховано періоди роботи на посаді судді з 10.02.1996 р. до 26.02.1996 р., з 01.09.2009 р. до 30.09.2009 р, з 01.07.2023 р. до 06.07.2023 р.

Відповідач проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. З відзиву на позовну заяву слідує, що свої оскаржувані в даній справі дії обґрунтовує застосуванням чинного на момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402 та відомостями Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дослідивши обставини справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 у період з серпня 1987 р. до травня 1988 р. навчався у Харківському авіаційному інституті. В цей же час працював техніком ОЦ Харківського авіаційного інституту. У травні 1988 р. позивач був призваний на строкову військову службу, яку проходив у період з 01.06.1988 р. до 27.04.1990 р.

У період з 01.09.1990 р. до 31.05.1995 р. ОСОБА_1 навчався у Харківському юридичному інституті (на цей час Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого).

Також у період з грудня 1991 р. до січня 1996 р. позивач працював у МДП «Унікорт» в м. Харкові на посаді юриста.

Указом Президента України від 10.02.1996 р. № 122/96 ОСОБА_1 був призначений на посаду судді Старокиївського районного суду м. Києва, а постановою Верховної Ради України від 15.03.2001 р. № 2297-ІІІ обраний на посаду судді Старокиївського районного суду м. Києва безстроково.

Указом Президента України від 23.10.2004 р. № 1004/2001 позивача переведено на посаду судді Печерського районного суду м. Києва.

Надалі постановою Верховної Ради України від 11.06.2009 р. № 1514-VІ позивач обраний на посаду судді Київського апеляційного адміністративного суду безстроково, а Указом Президента України від 28.09.2018 р. № 296/2018 переведений на посаду судді Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 06.07.2023 р. № 684/0/15-23 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, а наказом Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2023 р. № 28 к/гс відраховано зі штату суду.

У липні 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої приєднав документи, передбачені пунктом 2 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 р. № 3-1 (далі Порядок № 3-1).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.07.2023 р. № 91 позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 07.07.2023 р. згідно із Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII). Згідно з вказаним рішенням страховий стаж позивача становить 34 роки 3 місяці 22 дні, спеціальний стаж, що дає право на щомісячне грошове утримання судді 27 років 3 місяці 23 дні. Відповідно, розмір довічного грошового утримання визначений на рівні 64 відсотка моєї суддівської винагороди.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, в якій просив здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із врахуванням спеціального стажу роботи на посаді судді 33 роки 8 місяців та 10 днів, включивши до нього такі періоди: 2 роки стажу роботи за спеціальністю, наявність якого була передбачена в якості вимоги до громадян України для зайняття посади судді; половина строку навчання у юридичному навчальному закладі за денною формою; календарний період проходження строкової військової служби; період роботи на посаді судді з 01 вересня 2009 року до 30 вересня 2009 року.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 04.09.2023 р. № 30138-30408/Г-02/8-2600/23 у здійсненні такого перерахунку відмовлено.

Не погоджуючись із діями та рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у врахуванні при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці загального стажу роботи на посаді судді 33 роки 8 місяців 10 днів, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною першою статті 137 Закону № 1402-VIII установлено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII (далі Закон № 2862-XII) в редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді вперше, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

05.08.2018 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12.07.2018 р. № 2509-VIII (далі Закон № 2509-VIII), пунктом 18 розділу І його статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 р. у справі № 9901/537/19, досліджуючи питання обґрунтованості зарахування/незарахування судді, призначеному (обраному) до набрання чинності Законом № 2509-VIII, до стажу його роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, зазначила наступне: «Виражене й закріплене в частині другій статті 137 Закону № 1402-VIII положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді» треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи)».

За результатами системного аналізу статті 137 Закону № 1402-VIII у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі дійшла висновку, що суддям додатково до стажу роботи на посаді судді підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Закон № 2509-VIII набрав чинності 05.08.2021 р., тобто до прийняття Вищою радою правосуддя рішення від 06.07.2023 р. № 684/0/15-23 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Таким чином, до стажу роботи позивача на посаді судді, що враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, додатково зараховується стаж роботи, вимога щодо якого визначалась законом та надавала право на призначення на посаду судді.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2862-XII в редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді Старокиївського районного суду м. Києва, право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Стаж позивача за юридичною спеціальністю, наявність якого була необхідна для призначення на посаду судді районного суду, підтверджується записами у трудовій книжці ОСОБА_1 . Так, згідно з записами трудової книжки у період до прийняття Президентом України Указу від 10.02.1996 р. № 122/96 про призначення на посаду судді Старокиївського районного суду м. Києва, позивач працював з грудня 1991 р. по січень 1996 р. юристом МДП «Унікорт».

Необхідність зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 р. у справі № 9901/537/19, від 30.05.2019 р. у справі № 9901/805/18, від 17.09.2020 р. у справі № 9901/302/19 та постановою Верховного Суду від 21.01.2021 р. у справі № 560/499/19.

Разом з тим, відповідачем стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) ОСОБА_1 у сфері права тривалістю два роки, вимога якого була визначена статтею 7 Закону № 2862-XII, до стажу судді, що враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зарахований не був.

Крім того відповідач, всупереч положенням пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, абзацу третього статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», до стажу роботи позивача, що дає право на одержання щомісячного грошового утримання, не зарахував половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, що складає 2 роки 4 місяці та 15 днів (половина періоду навчання з 01.09.1990 р. по 31.05.1995 р.), а також період проходження строкової військової служби 1 рік 10 місяців 26 днів (з 01.06.1988 р. до 27.04.1990 р.).

Відповідно до абзацу третього статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 р. № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

За змістом правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 07.11.2019 р. у справі № 727/4435/17, невключення до стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби та врахування для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Позивач зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці також не зарахувало періоди його роботи на посаді судді з 10.02.1996 р. до 26.02.1996 р., з 01.09.2009 р. до 30.09.2009 р., з 01.07.2023 р. до 06.07.2023 р.

Пунктом 15.3 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24.01.2017 р. № 52/0/15-17 (зі змінами), встановлено, що при вирішенні питання про звільнення судді з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку стаж роботи на посаді судді обраховується з дати призначення (обрання) судді на посаду по дату ухвалення Радою відповідного рішення або по дату припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням суддею шістдесяти п`яти років.

ОСОБА_1 був призначений на посаду судді згідно з Указом Президента України від 10.02.1996 р. № 122/96 та звільнений з посади судді на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 06.07.2023 р. № 684/0/15-23. Відповідно, 10.02.1996 р. та 06.07.2023 р. є датами початку та закінчення перебігу, який належить до стажу роботи безпосередньо на посаді судді.

Натомість Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві при призначенні позивачу довічного грошового утримання судді у відставці в якості періоду роботи безпосередньо на посаді судді врахований лише період з 27.02.1996 р. до 31.10.2009 р., з 01.10.2009 р. до 30.06.2023 р.

У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначає, що обчислення стажу роботи судді проводиться з моменту зарахування до штату суду (видання наказу голови суду) фактичного виконання обов`язків, а припиняється з моменту видання Указу Президента України чи постанови Верховної Ради України про звільнення. Разом з тим відповідач не навів обґрунтування свого висновку про необхідність обчислення стажу роботи судді з моменту його зарахування до штату суду (видання наказу голови суду) з посиланням на відповідні норми права.

Отже, стаж, що дає позивачу право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 33 роки 8 місяців та 10 днів, що підтверджується, у тому числі, розрахунком суддівського стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданим уповноваженим на розрахунок такого стажу органом, а саме: Шостим апеляційним адміністративним судом. Зазначений розрахунок на виконання вимог пункту 2 розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 р. № 3-1, подавався позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, проте при призначенні суддівської винагороди врахований не був.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві при прийнятті рішення від 24.07.2023 р. № 91 суддівського стажу, зазначеного у розрахунку Шостого апеляційного адміністративного суду, призвело до зменшення відсоткового значення довічного грошового утримання з 76% до 64%, що є суттєвим обмеженням розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.10.2005 р. № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Також в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 р. № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.07.2023 р. № 91 в частині відмови зарахувати до стажу роботи позивача на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, двох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимога щодо якого була визначена статтею 7 Закону № 2862-XII в редакції, чинній на момент призначення його на посаду судді вперше, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, періоду проходження строкової військової служби, періодів роботи на посаді судді з 10.02.1996 р. до 26.02.1996 р., з 01.09.2009 р. до 30.09.2009 р., з 01.07.2023 р. до 06.07.2023 р., а також дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в зарахуванні зазначених періодів до стажу роботи на посаді судді (відмова викладена в листі від 04.09.2023 р. № 30138-30408/Г-02/8-2600/23), є протиправними.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України до судових витрат належить судовий збір. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

Статтею 139 КАС України перебачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що полягають у відмові зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, двох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимога щодо якого була визначена статтею 7 Закону України «Про статус суддів» № 2862-XII в редакції, чинній на момент призначення на посаду судді вперше, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, який складає 2 роки 4 місяці 15 днів (половина періоду навчання з 01 вересня 1990 року по 31 травня 1995 року), періоду проходження строкової військової служби, який складає 1 рік 10 місяців 26 днів (з 01 червня 1988 року до 27 квітня 1990 року), а також періодів роботи на посаді судді з 10 лютого 1996 року до 26 лютого 1996 року, з 01 вересня 2009 року до 30 вересня 2009 року, з 01 липня 2023 року до 06 липня 2023 року.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24 липня 2023 року № 91 в частині відмови зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, двох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимога щодо якого була визначена статтею 7 Закону України «Про статус суддів» № 2862-XII в редакції, чинній на момент призначення на посаду судді вперше, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, який складає 2 роки 4 місяці 15 днів (половина періоду навчання з 01 вересня 1990 року по 31 травня 1995 року), періоду проходження строкової військової служби, який складає 1 рік 10 місяців 26 днів (з 01 червня 1988 року до 27 квітня 1990 року), а також періодів роботи на посаді судді з 10 лютого 1996 року до 26 лютого 1996 року, з 01 вересня 2009 року до 30 вересня 2009 року, з 01 липня 2023 року до 06 липня 2023 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, два роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимога щодо якого була визначена статтею 7 Закону України «Про статус суддів» № 2862-XII в редакції, чинній на момент призначення на посаду судді вперше, половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, який складає 2 роки 4 місяці 15 днів (половина періоду навчання з 01 вересня 1990 року по 31 травня 1995 року), період проходження строкової військової служби, який складає 1 рік 10 місяців 26 днів (з 01 червня 1988 року до 27 квітня 1990 року), період роботи на посаді судді з 10 лютого 1996 року до 26 лютого 1996 року, з 01 вересня 2009 року до 30 вересня 2009 року, з 01 липня 2023 року до 06 липня 2023 року, а також здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 08 липня 2023 року з виплатою недоотриманих сум.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.