Справа № 120/18520/21-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/18520/21-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

12 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31.03.2022 року адміністративний позов задоволено.

Вказаним рішенням, зокрема зобов`язано Липовецьку міську раду Вінницького району Вінницької області на найближчому пленарному засіданні чергової сесії розглянути клопотання ОСОБА_1 від 08.07.2021 року та прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2 га (кадастровий номер :03:000:2761), для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с.Нападівка Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2022 року вказане рішення залишено без змін.

29.09.2023 до суду першої інстанції надійшла заява від представника Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про відстрочення виконання рішення суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про відстрочення виконання судового рішення від 31.03.2022 року у справі № 120/18520/21-а.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказану ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити подану заяву та відстрочити виконання вказаного судового рішення.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2023 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що строки надання відстрочки виконання судового рішення обмежені нормами КАС України. Оскільки граничний строк розстрочення вказаного рішення сплив 14.07.2023, то суд позбавлений права відстрочувати виконання рішення суду незалежно від наявності поважних причин.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно із ст.14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Колегія суддів зазначає, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №2а/0570/6531/2011

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Разом з тим, з огляду на триваючу військову агресію з боку російської федерації, Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 №259 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17.05.2022 №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 07.11.2022 №757/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 р. строком на 90 діб.

Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.02.2023 №58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв 20.05.2023 строком на 90 діб.

Згодом, Указом Президента України №451/2023 від 26.07.2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України 3275-IX від 27.07.2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Отже, на дату звернення до суду з відповідною заявою та на момент прийняття оскаржуваної ухвали у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII.

Пунктом 27 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, який набрав чинності 07.04.2022 встановлено, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням встановлених особливостей.

Зокрема, підпунктом 5 пункту 27 передбачено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

Таким чином, незважаючи на те, що суд рішенням від 31.03.2022 зобов`язав Липовецьку міську раду Вінницького району Вінницької області зобов`язано на найближчому пленарному засіданні чергової сесії розглянути клопотання ОСОБА_1 від 08.07.2021 року та прийняти рішення, яким надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2 га (кадастровий номер :03:000:2761), для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с.Нападівка Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області, виконання цього рішення відповідачем у бажаний для позивача спосіб (на черговому пленарному засіданні) є неможливим через встановлену законодавчу заборону.

Колегія суддів зазначає, що Закон від 24 березня 2022 року № 2145-XI встановлює абсолютно визначене імперативне правило, зміст якого полягає у забороні органам місцевого самоврядування під час дії воєнного стану приймати рішення про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою.

Така заборона узгоджується із частиною 2 ст.64 Конституції України у якій передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції.

Водночас, право власності на землю гарантується частиною 2 ст.14 Конституції України, а тому не належить до переліку прав, що не можуть бути обмежені в умовах воєнного стану.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах Брумареску проти Румунії (заява №28342/95), Стіл та інші проти Сполученого Королівства та ін.). Так, у рішенні від 10.12.2009 по справі Михайлюк та Петров проти України (заява №11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз згідно із законом насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.

Поняття якість закону означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах Олександр Волков проти України (заява № 21722/11), C.G. та інші проти Болгарії (заява № 1365/07).

Відповідно до пункту 46 Доповіді Венеційської Комісії Верховенство права (Страсбург, 04.04.2011 Доповідь № 512/2009, CDL-AD (2011)003rev), схваленої на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними.

У підпункті 2.3 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.06.2020 № 7-р/2020 вказано, що вимогою верховенства права є дотримання принципу юридичної визначеності, що обумовлює однакове застосування норми права, недопущення можливостей для її довільного трактування.

Юридична визначеність норми права є ключовою умовою забезпечення кожному ефективного судового захисту незалежним судом.

Конституційний Суд України у рішенні від 20.06.2019 № 6-р/2019 акцентував на тому, що юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци п`ятий, шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

У контексті розгляду даної справи слід звернути увагу, що за наявного правового регулювання положення ч.5 ст.378 КАС України вступають у певну суперечність з нормами Закону від 24 березня 2022 року № 2145-XI, оскільки виконання судового рішення, яким органу місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою поставлено у залежність від такої події як припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку приходить до висновку про те, що відмова суду першої інстанції у задоволенні заяви відповідача з посиланням на те, що відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення є безпідставною, оскільки запроваджений в Україні воєнний стан та заборона встановлена Законом від 24 березня 2022 року №2145-XI є обставинами, що об`єктично роблять неможливим виконання зазначеного судового рішення і таке втручання у право позивача має чітко передбачену підставу в національному законодавстві.

Враховуючи вищенаведені положення колегія суддів вважає, що доводи відповідача щодо наявності обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в зобов`язальній частині є обґрунтованими та прийнятними, а тому відповідно до частини 3 статті 378 КАС України наявні підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до усунення таких обставин. А тому, заяву відповідача про відстрочення виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.03.2022 слід задовольнити у зобов`язальній частині строком на один місяць після завершення (скасування) воєнного стану в Україні, або до внесення відповідних змін у законодавство, що регулює дані правовідносини.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного процесуального питання не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та допустив порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із цим ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення по даній справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою заяву представника Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про відстрочення виконання рішення суду у справі №120/18520/21-а - задовольнити.

Відстрочити виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року по справі №120/18520/21-а строком на один місяць після припинення (скасування) воєнного стану в порядку, встановленому ст.7 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.