Справа № 620/2019/23
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2019/23 Суддя (судді) першої інстанції: Василь НЕПОЧАТИХ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Губської Л.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Масловській К.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач 1, ГУ ПФУ в Чернігівській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі - відповідач 2, ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 07.02.2023 № 16 про відмову у призначення пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 23.04.1995 по 06.06.1997 в ООО «Снов» та з 02.10.2000 по 31.08.2001 в НВП «ГЮСС» та призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.01.2023.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26.01.2023 їй виповнилося 60 років та 01.02.2023 вона звернулася до відділу обслуговування громадян № 5 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком. Проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу було відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Зазначає, що стаж роботи позивача з 23.04.1995 по 06.06.1997 в ООО «Снов» та з 02.10.2000 по 31.08.2001 в НВП «ГЮСС» підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , в якій відображені факти пов`язані з прийняттям на роботу та звільненням, зазначено номери наказів на підставі яких внесено відповідні записи. При цьому, недоліки щодо заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року даний позов задоволено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що записи трудової книжки містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити наказів, на підставі яких вони внесені, та печатку підприємств. При цьому, суд не знаходить поважними посилання відповідача на те, що вказаний стаж роботи позивача не було зараховано при призначенні пенсії, оскільки в записі № 7 трудової книжки відсутній підпис відповідальної особи на записі про звільнення, а в записі № 11 зміст печатки на записі про звільнення непридатний для сприйняття змісту, оскільки факт роботи позивача у спірний період у ООО «Снов» та НВП «ГЮСС» підтверджується основним документом, а саме трудовою книжною позивача.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтовування вимог апеляційної скарги зазначено, що нормами діючого законодавства Управлінню прямо заборонено приймати до розгляду, а тим паче враховувати при здійсненні управлінських повноважень, відомості чи матеріали які оформлені з порушеннями встановлених норм, мають помилки або містять невірні відомості та не були підтверджені іншими матеріалами, тобто, Управління діяло чітко та в межах діючого законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

У виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та, з урахуванням особливостей розгляду справи, може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу (ч. 2 цієї статті).

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у порядку письмового провадження з 28 листопада 2023 року.

Зважаючи на неможливість розгляду справи у строки, визначені ч. 1 ст. 309 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне продовжити строк розгляду справи на строк достатній для всебічного та повного розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2023, після досягнення 60 років, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 18-19).

З урахуванням принципу екстериторіальності, заява позивача була опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та рішенням від 07.02.2023 № 16 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішення мотивовано тим, що страховий стаж заявника становить 26 років 11 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. При цьому зазначено, що до стажу роботи згідно наданих документів не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки від 21.06.1984 серії НОМЕР_1 з 23.04.1995 по 06.06.1997 (відсутній підпис відповідальної особи на записі про звільнення), з 02.10.2000 по 31.08.2001 (зміст печатки на записі про звільнення непридатний для сприйняття змісту. Відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні) (а.с. 30).

Листом від 10.02.2023 № 2500-0208-8/9181 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило позивача про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу (а.с. 29).

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п. 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески (стаття 1 Закону № 1058-1V, який набрав чинності з 01.01.2004).

Таке ж визначення містить і частина перша статті 24 Закону № 1058-1V, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2023 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із аналізу наведених положень слідує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, натомість необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Порядок ведення трудових книжок встановлений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.11, п. 2.13 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.6 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

З записів № 6, № 7 копії трудової книжки позивача від 21.06.1984 серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу в ООО «Снов», на посаду оператора цеху відповідно до наказу від 23.04.1995 № 5 та працювала по 06.06.1997 (звільнена наказом від 06.06.1997 № 7).

Також відповідно до записів № 10, № 11 ОСОБА_1 була прийнята на роботу в НВП «ГЮСС», відповідно до наказу від 02.10.2000 № 2/10, на посаду оператора сироваріння, де працювала по 31.08.2001 (звільнена наказом від 31.08.2001 № 14-к) (а.с. 20-зворот).

Вказані записи трудової книжки містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити наказів, на підставі яких вони внесені, та печатку підприємств.

Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Відтак, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 677/277/17 та в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

Отже, враховуючи наведені обставини та правові норми, колегія суддів вважає, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже не може бути обмежена в праві врахування спірного трудового стажу.

В той же час, трудова книжка позивача містить необхідні записи про роботу у спірний період, відтак є достатнім підтвердженням про зайнятість останньої за відповідними посадами.

Суд наголошує на тому, що основним документом, який підтверджує стаж та характер роботи є саме трудова книжка, з якої можливо встановити, що позивач має необхідний стаж.

При цьому, записи у трудовій книжці позивача не містять недопустимих (таких, що внесені всупереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які змінювали б суть записів або перекручували б їх зміст, містять печатки та підписи посадових осіб, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Тому відсутні підстави для їх неврахування при визначенні періоду страхового стажу позивача.

Таким чином, трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Таким чином вищезазначені посилання апелянта є безпідставними та необґрунтованими.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 12 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Л.В. Губська

Є.І. Мєзєнцев