Справа № 153/1753/23
Суддя: Швець Р. В.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2023 р. Справа153/1753/23

Провадження2-а/153/18/23-а

Ямпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Швеця Р.В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ямпіль в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАВ №8048918 від 31.10.2023, яка надійшла в конверті на його домашню адресу 07.11.2023, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. У вказаній постанові зазначено, що 31.10.2023 о 09 годині 45 хвилин керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутим ременем безпеки, чим порушив п.2.3 в ПДР. Позивач вважає вказану постанову незаконною та упередженою, оскільки вона виносилась поліцейським без його участі, прав, передбачених ст.268 КУпАП, поліцейський йому не роз`яснював та не пропонувалося йому підписати постанову, оскільки вона виносилась без його участі. Своєї вини він не визнає, оскільки вказаного правопорушення не вчиняв, обставини, зазначені у постанові, є надуманими та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Вважаючи свої права порушеними, позивач змушений звернутись до суду і просить винести рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАВ №8048918 від 31.10.2023, про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень й закрити справу на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення.

13.12.2023 за вх.№7622 представником відповідача надано відзив, в якому зазначено, що вимоги позивача є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки причиною зупинки транспортного засобу була перевірка документів для встановлення осіб, які здійснюють проїзд через стаціонарний пост поліції, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану. Після зупинки вказаного транспортного засобу, інспектор підійшов до водія, належним чином представився, пояснив причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п.2.1 ПДР України на підставі ст.31 ЗУ «Про національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України та роз`яснив суть правопорушення. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме: порушення вимог п.2.3в) ПДР України, відповідальність за яке передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, було прийнято рішення про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо позивача. Позивачу було роз`яснено його права відповідно до ст.63 Конституції України та ст.268 КАСУ. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно позивача, було винесено постанову, серії ЕАТ №8048918 від 31.10.2023 за ч.5 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. Позивача було ознайомлено зі змістом постанови, копію постанови позивач відмовився отримувати на місці розгляду справи. Відповідно копія постанови йому була направлена за допомогою поштового зв`язку рекомендованим листом за вих.№13020/41/17-2023 від 01.11.2023. Також не відповідає дійсності твердження позивача про те, що він не вчиняв правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, оскільки після зупинки транспортного засобу сам позивач не заперечував, що в його транспортному засобі встановлені «заглушки» на місце, де фіксується ремінь безпеки, що в свою чергу свідчить про те, що позивач на постійній основі не користується ременем безпеки під час руху транспортного засобу. Вважає, що позовна заява складається виключно з набору правових норм і не містить доказів, які б спростовували факт вчиненого позивачем адміністративного правопорушення. Вважають, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законами та Конституцією України. Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, і не підлягає скасуванню. Просив в задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Надав суду письмову заяву, вх.№7615 від 13.12.2023, в якій вказав, що 11.12.2023 на його домашню адресу надійшов відзив відповідача з приєднаним диском DVD-R. На відеозаписі відсутні докази вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме: не зафіксовано факту керування ним автомобілем з не пристебнутим ременем безпеки. Відеозаписом зафіксовано розгляд справи, під час якого він надав пояснення по суті справи та пояснив, що керував автомобілем із пристебнутим ременем безпеки і зняв ремінь безпеки, коли зупинився на вимогу поліцейського та вийшов із автомобіля. Вину не визнавав. Поліцейський виніс постанову лише тому, що побачив у нього заглушку, на що він пояснив, і це чути на відеозаписі, що заглушку поставив після того, як зупинився і вийшов з автомобіля, щоб в автомобілі не пищало. Жодних доказів на підтвердження керування ним автомобілем з не пристебнутим ременем безпеки відповідач не надав. Саме на відповідача законом покладено обов`язок надати докази вчинення ним правопорушення. Дорожнього руху він не порушував. Позовні вимоги підтримує та просить справу розглянути у його відсутність.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач був належним чином повідомлений, про що свідчить підпис уповноваженої особи в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши усі докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Судом встановлено, що 31.10.2023 інспектором УПП у Волинській області лейтенантом поліції Васютою В.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ЕАТ №8048918 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 31.10.2023 о 2023 о 09 годині 45 хвилин керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутим ременем безпеки, чим порушив п.2.3 в ПДР.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Положеннями ч.5 ст.14 Закону "Про дорожній рух" передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.3.в Правил дорожнього руху визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

У відповідності до положень ч.5 ст.121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України закріплено норму щодо обов`язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України .

Відповідно до ст.5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Статтею 40 Закону України Про Національну поліцію від 02.07.2015 №580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення та дотримання останніми процедури розгляду ними справ.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КпАП. У ній зокрема потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

На відеозаписі, який був здійснений поліцейським за допомогою нагрудного відеореєстратора та доданий представником відповідача до відзиву не зафіксовано подію адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП. Відеозапис розпочинається вже з моменту коли ОСОБА_1 перебуває поруч із своїм автомобілем та спілкується із працівником поліції. ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення своєї вини не визнавав та на запитання поліцейського чи бажає він надати якісь пояснення, вказав, що він керував автомобілем і був пристебнутий ременем безпеки, а після того як його зупинили, він зняв ремінь та поставив заглушку щоб в автомобілі не пищало.

В матеріалах справи відсутні докази, які б безпосередньо могли б підтвердити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом із не пристебнутим ременем безпеки, що дало би підстави поліцейському для складання відносно позивача постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопрушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку, що всупереч вимогам ст.77 КАС України відповідачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення позивачем 31.10.2023 о 09 годині 40 хвилин адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, зважаючи на відсутність належних та достовірних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, беручи до уваги наявність обґрунтованих сумнівів у доведенні вини останнього, які трактуються на його користь, та те, що його вина не випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, необхідність скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 79, 122, 139, 229, 241-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8048918 від 31.10.2023, про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст судового рішення складено 14.12.2023.

Суддя Р.В. Швець