Справа № 420/23266/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті грошової допомоги на проживання, яка передбачена Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року № 332, за його заявою від 30.08.2022 року;

зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, відповідно до поданої заяви ОСОБА_1 від 30.08.2022 починаючи з серпня 2022 року;

зобов`язати Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради подати до суду протягом 30 днів звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по даній справі.

Позовні вимоги позивача обґрунтовує тим, що адресою реєстрації місця проживання є: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02.02.2015. Внаслідок збройного конфлікту на території Луганської та Донецької області, позивач покинув попереднє місце проживання (м. Луганськ) та переїхав до м. Одеси, де і був взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується Довідкою від 02.02.2015 року №5106- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, видана Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Позивач також вказує, що як внутрішньо переміщена особа він з 02.02.2015 року по 01.09.2020 року отримував допомогу, потім виплати були припинені, у зв`язку з придбанням ( в кредит) його матір`ю у власність квартири, про що було подано відповідну заяву до відповідача (до 24.02.2022 грошова допомога не призначалася у разі, коли будь хто з членів сім`ї мав у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України), отже станом 24.02.2022 року допомогу як внутрішньо переміщена особа він не отримував.

Позивач зазначає, що звернувся до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси з заявою від 30.08.2022 року про надання йому допомоги, як внутрішньо переміщеній особі та надав всі необхідні документи, однак отримав відповідь про відсутність підстав для призначення та виплати грошової допомоги на проживання.

Вказані дії відповідача позивач вважає протиправними у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідачем Департаментом праці і соціальної політики Одеської міської ради надано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що не погоджується з вимогами позивача і вважає адміністративний позов таким, що задоволенню не підлягає.

Представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 , 2004 р.н., разом із матір`ю, ОСОБА_3 , 1983 р.н., перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення в Київському районі в складі сім`ї батька, ОСОБА_4 , 1977 р.н., з 02.02.2015 р. по 16.08.2019 р. Грошову допомогу ОСОБА_1 одержував як внутрішньо переміщена особа відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 505 (втратив чинність 22.03.2022 р.). Допомога виплачувалася за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно із заявою ОСОБА_4 (батька) від 16.08.2019 р. виплату допомоги переведено на дружину, ОСОБА_3 , яка отримувала допомогу на себе та сина, ОСОБА_1 , до 31.08.2020 р. включно. Згідно із вказаним Порядком грошова допомога не призначається у разі, коли будь хто з членів сім`ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції. Відповідно до письмової заяви матері ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , від 20.08.2020 р., яка надійшла поштою 01.09.2020 р., вона стала власницею квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Виплати грошової допомоги ОСОБА_1 та його матері припинені з 01.09.2020 р. у зв`язку з придбанням членом сім`ї заявника квартири у м. Одеса. Відповідно до вказаної заяви матері ОСОБА_1 змінив місце проживання з АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 на АДРЕСА_3 . Із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та надання допомоги на проживання ОСОБА_1 звернувся один 30.08.2022 р. У заяві він власноруч зазначив, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з 25.02.2022 р. Одночасно, зазначив, що він є студентом 3 курсу Одеського коледжу комп`ютерних технологій денної форми навчання. Оскільки, ОСОБА_1 : був облікований як внутрішньо переміщена особа з лютого 2015 року; не одержував грошову допомогу станом на 01.03.2022 р.; документів, які підтверджують його перебування за місцем реєстрації у м. Луганськ до введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, не надавав, тому права на виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам не мав.

Ухвалою суду від 11.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до довідки №5106-5106- від 02.02.2015, виданої Управлінням соціального захисту населення у Київському районі міста Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, перебуває на обліку з 02.02.2015 року, як внутрішньо переміщена особа.

Відповідно до довідки №5106- зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання/перебування АДРЕСА_3 .

Як зазначає позивач, з 02.02.2015 року по 01.09.2020 року отримував грошову допомогу, проте з вересня 20202 року нарахування припинено, у зв`язку з придбанням матір`ю ОСОБА_3 квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

З 01.09.2020 року позивач не отримував допомоги на проживання, як внутрішньо переміщена особа.

Зазначені обставини підтверджуються і позивачем і відповідачем.

У липні 2023 року представником позивача направлено до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради запит щодо надання інформації про причину невиплати з вересня 2022 року допомоги внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 . У разі відсутності таких причин просив перерахувати допомогу на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 за період з вересня 2022 року по сьогоднішній день.

Листом від 06.07.2023 року Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради повідомив представника позивача про відсутність правових відстав для нарахування грошової допомоги та зазначив:

« ОСОБА_1 , 2004 року народження, перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в складі сім`ї батька ОСОБА_4 , з 02.02.2015.

Грошову допомогу ОСОБА_1 одержував як внутрішньо перемішена особа відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 (втратив чинність 22.03.2022 )

Допомога виплачувалася за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно із вказаним Порядком грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Відповідно до письмової заяви матері ОСОБА_1 , ОСОБА_3 від 20.08.2020, яка надійшла поштою 01.09.2020, вона стала власницею квартири, що знаходиться за адресою; АДРЕСА_3 .

Виплати грошової допомоги ОСОБА_1 припинені з 01.09.2020 у зв`язку з придбанням членом сім`ї заявника квартири у м. Одеса

Із заявою про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи та надання допомоги на проживання ОСОБА_1 звернувся 30.08.2022. У заяві він власноруч зазначив, що з 25.02.2022 проживає за адресою АДРЕСА_3 та є студентом 3 курсу Одеського коледжу комп`ютерних технологій денної форми навчання.

В ході подальшої перевірки було виявлено, що ОСОБА_1 не знімався з обліку внутрішньо перемішених осіб та не повідомляв управління про повернення за місцем реєстрації у м. Луганськ;

- документів, які підтверджують його перебування за місцем реєстрації м. Луганськ до введення воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» ОСОБА_1 не надавав.

Оскільки, ОСОБА_1 :

- був облікований як внутрішньо переміщена особа з лютого 2015 року;

- документів, які підтверджують його перебування за місцем реєстрацій м. Луганськ до введення воєнного стану 24 лютого 2022 рокує не надавав:

- проживав весь час у м. Одеса до введення воєнного стану 24.02.2022;

- не одержував допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам до ведення воєнного стану - права на виплату допомоги з 01.08.2022 він не має.

Про прийняте рішення про відмову у наданні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 повідомлено листом від 22.09.2022 № 13-10-2-3084.»

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Конституції України закріплено визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно ст. 2 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

До 20.03.2022 року механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" (далі Порядок №505).

Пунктом 2 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

20.03.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №332 Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі Порядок №332, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, а саме 24.08.2022), з прийняттям якої постанова Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" втратила чинність.

Відповідно до пункту 1 Порядку №332 цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).

Пунктом 2 Порядку №332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб.

Згідно п. 3 Порядку №332 допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 р. включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 р. отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (Офіційний вісник України, 2014 р., № 80, ст. 2271). Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р., крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та осіб, які повторно перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з м. Луганськ та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою від 02.02.2015 року.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 не отримував допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам з вересня 2020 року, оскільки відповідно до п. 6 Порядку №505 чинному до 22.03.2022 року, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

При цьому, виключний перелік осіб, яким не надається допомога на проживання, як внутрішньо переміщеним особам, визначений у п. 3 Порядку № 332 (чинний з 22.03.2022).

Відповідно до п. 3 Порядку № 332 допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р., крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та осіб, які повторно перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року.

Таким чином, допомога на проживання не надається особам, які станом на 24 лютого 2022 року не отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 був облікований як внутрішньо переміщена особа до 24 лютого 2022 року; документів, які підтверджують його перебування за місцем реєстрації у м. Луганськ, на інших тимчасово окупованих територіях або територіях в районах ведення бойових дій до введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, не надавав; проживав весь час у м. Одеса до введення воєнного стану 24.02.2022 р.; не одержував адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання до ведення воєнного стану, у зв`язку з тим, що не набув права та проживав в квартирі, яка належить матері в м. Одесі (що не заперечується ні позивачем, ні відповідачем), відповідно з вересня 2022 року права на виплату допомоги не має.

В свою чергу, в абзаці першому пункту 2 Порядку № 332 чітко визначено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 204-р Луганська та Одеська області входять до Переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Водночас, суд зазначає, що перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 26 вересня 2022 року № 217), та постійно змінюються.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на дату звернення позивача до управління, так і станом на сьогодні м. Одеса вже не входить до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Також, відповідно до Постанови КМУ від 16.04.2022 №457 від 19 квітня 2022 року, в якій зазначені оновлені умови підтримки окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Згідно із вищезазначеними змінами, допомога надається всім внутрішньо переміщеним особам згідно з постановою КМУ від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», проте з травня 2022 року коло осіб, хто зможе отримати допомогу звужено.

З урахуванням внесених змін, зокрема виключення м.Одеси з переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) на території яких, обліковані внутрішньо переміщені особи мають право на виплату допомоги, суд вважає, що позивач не має підстав на отримання вищезазначеної допомоги.

За таких підстав, оскільки позивач був внутрішньо переміщеною особою до 24 лютого 2022 року, що підтверджено відповідною довідкою №5106-3356 від 02.02.2015, до 24 лютого 2022 року не одержував адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання до ведення воєнного стану та не переміщався з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року, а Порядок № 332 в редакції станом на 24.08.2022 року не передбачає виплату допомоги таким особам, то підстави для задоволення позову відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті допомоги на проживання ОСОБА_1 з вересня 2022 року не є протиправними, натомість зауважує, що рішення відповідача відповідає вимогам закону та прийняте правомірно.

На підставі викладеного, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та аналізуючи наведені положення законодавства, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які наявні у справі щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає що позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 );

Відповідач: Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (, адреса: вул. Косовська, буд. 2-Д, м. Одеса, 65022).

Суддя П.П. Марин