Справа № 824/607/18-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/607/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк О.П.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

06 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представника відповідача: Юзьківа М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернівецької міської ради на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Чернівціобленерго" до Чернівецької міської ради про визнання нечинним рішення,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2018 року позивач, Акціонерне товариство Чернівціобленерго, звернулося до суду з позовом до Чернівецької міської ради (відповідача), в якому просило визнати протиправним та нечинним рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 "Про затвердження Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях".

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та нечинними пункти 4.9, 4.10, 4.11 рішення 33 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання №715 від 23.10.2008 р. "Про затвердження Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях". В решті позову відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2019 року апеляційну скаргу Чернівецької міської ради залишено без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року без змін.

Верховний Суд постановою від 30 вересня 2020 року касаційну скаргу Чернівецької міської ради задовольнив частково. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (Сьомого апеляційного адміністративного суду).

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року апеляційну скаргу Чернівецької міської ради залишено без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 01 травня 2023 року касаційну скаргу Чернівецької міської ради задоволено. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Чернівецького окружного адміністративного суду.

Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 23.08.2023 позов задовольнив частково. Визнав протиправними та нечинними пункти 4.9, 4.10, 4.11 Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради V скликання 23 жовтня 2008 року №715. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що Чернівецька міська рада наділена повноваженнями вирішувати питання в галузі земельних відносин. Вказував, що ч. 2.10 ст. 10 Податкового кодексу України визначено, що місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю), а тому є правомірним нарахування одноразового внеску, який передбачений оскаржуваними пунктами Положення.

Вважає, що вимоги територіальної громади в особі міської ради щодо компенсації неодержаних доходів у вигляді орендної плати у зв`язку із фактичним використанням особою земельної ділянки без правової підстави (документів, які надають право на таке користування) є справедливим та мають під собою достатнє правове підґрунтя. Зокрема, посилаючись на приписи статті 1212 Цивільного кодексу України, відповідач обґрунтовує законність оскаржуваних позивачем пунктів 4.9, 4.10, 4.11 Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради V скликання 23 жовтня 2008 року №715.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що відповідач не наділений повноваженнями приймати рішення щодо сплати коштів за фактичне користування земельною ділянкою, так як такий платіж не відноситься до місцевих податків та зборів.

Вважає, що Чернівецька міська рада вийшла за межі своїх повноважень, прийняла протиправне рішення про безпідставне покладення обов`язків про сплату одноразового внеску за фактичне користування земельними ділянки всупереч вимогам законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин

Зазначає, що плата за фактичне користування земельними ділянками не передбачена жодним нормативним документом, окрім встановленої Податковим кодексом України плати за землю, що включає в себе земельний податок та оренду плату. Плата за землю є загальнодержавним податком, обов`язок сплати якого виникає після реєстрації речового права.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника сторони, який прибув в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради V скликання від 23.10.2008 р. №715 затверджено Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях.

Зі змісту заяв по суті справи та додаткових пояснень, поданих позивачем, встановлено, що АТ Чернівціобленерго фактично не погоджується та оскаржує пункти 4.9, 4.10, 4.11 названого Положення

Зокрема, пунктами 4.9 - 4.11 Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради V скликання 23 жовтня 2008 року №715, передбачено, що орендар сплачує одноразовий внесок на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста за фактичне користування земельною ділянкою з дати прийняття рішення сесії про надання йому дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель запасу міста до дати укладення Договору оренди. При переході права власності на будівлю або споруду одноразовий внесок справляється з дня виникнення права власності на будівлю або споруду до дати укладення Договору оренди. Нарахування суми одноразового внеску здійснюється відповідно до порядку розрахунку річної орендної плати за земельні ділянки.

В матеріалах справи наявні листи Державної регуляторної служби України від 23.07.2015 року, в якому повідомляється ПАТ "Енергопостачальна компанія "Чернівціобленерго" про те, що на адресу Чернівецької міської ради направлено звернення, в якому запропоновано привести Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням 33 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 23.10.2008 року №715, а також прийняті на його підставі рішення у відповідність до вимог чинного законодавства.

У листі Державної регуляторної служби України від 05.05.2018 року, адресованому Чернівецькій міській раді, зазначається про те, що рішення 33 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 23.10.2008 року №715 містить ознаки невідповідності вимогам чинного законодавства, не узгоджується з принципами державної регуляторної політики. У зв`язку із цим, запропоновано вжити заходів щодо скасування рішення 33 сесії Чернівецької міської ради V скликання №715 від 23.10.2008 року "Про затвердження Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях".

За таких обставин, вважаючи протиправним Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затверджене рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради V скликання 23 жовтня 2008 року №715, Акціонерне товариство Чернівціобленерго звернулося до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до пункту а) статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Слід також наголосити, що відповідно до положень статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", зокрема, регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом; регуляторний орган - Верховна Рада України, Президент України, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення, інший державний орган, центральний орган виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, а також посадова особа будь-як

Згідно статті 4 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" принципами державної регуляторної політики є: доцільність - обґрунтована необхідність державного регулювання господарських відносин з метою вирішення існуючої проблеми; адекватність - відповідність форм та рівня державного регулювання господарських відносин потребі у вирішенні існуючої проблеми та ринковим вимогам з урахуванням усіх прийнятних альтернатив; ефективність - забезпечення досягнення внаслідок дії регуляторного акта максимально можливих позитивних результатів за рахунок мінімально необхідних витрат ресурсів суб`єктів господарювання, громадян та держави; збалансованість - забезпечення у регуляторній діяльності балансу інтересів суб`єктів господарювання, громадян та держави; передбачуваність - послідовність регуляторної діяльності, відповідність її цілям державної політики, а також планам з підготовки проектів регуляторних актів, що дозволяє суб`єктам господарювання здійснювати планування їхньої діяльності; прозорість та врахування громадської думки - відкритість для фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань дій регуляторних органів на всіх етапах їх регуляторної діяльності, обов`язковий розгляд регуляторними органами ініціатив, зауважень та пропозицій, наданих у встановленому законом порядку фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, обов`язковість і своєчасність доведення прийнятих регуляторних актів до відома фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, інформування громадськості про здійснення регуляторної діяльності.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Положення Податкового кодексу України регулюють відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення законодавства.

Відповідно до пунктів 10.3, 10.4 статі 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Установлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

Згідно з підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до абз. 1 та абз. 4 пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 288.4 статті 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Типовий договір оренди землі затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року №220 "Про затвердження Типового договору оренди землі", яким визначено основні вимоги до укладення такого договору та встановлено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюється під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Відповідно до пункту 9 Типового договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі із зазначенням відсотків суми нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно з положеннями статті 288 Податкового кодексу України визначено граничні розміри орендної плати за земельні ділянки, в тому числі і за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Разом з тим, згідно частини третьої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають при наданні та використанні земельних ділянок для розміщення об`єктів енергетики, встановлення та дотримання правового режиму земель спеціальних зон об`єктів енергетики, у тому числі на підставі договорів про встановлення земельних сервітутів на таких земельних ділянках, регулюються цим Кодексом, Законом України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів".

Приписами статті 10 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» визначено, що до земель місцевої (локальної) електричної мережі відносяться земельні ділянки, надані для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів передачі електричної енергії від магістральної електричної мережі до споживачів електричної енергії: повітряні і кабельні лінії електропередачі, трансформаторні підстанції та розподільні пункти, струмопроводи, пристрої і споруди диспетчерсько-технологічного управління процесом електропередачі, повітряні або кабельні вводи до житлових або нежитлових споруд.

Згідно частини першої статті 14 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» земельні ділянки державної та комунальної власності надаються у власність і користування (у тому числі в оренду або користування на умовах сервітуту) для потреб енергетики, у тому числі для будівництва, розміщення та експлуатації лінійних об`єктів енергетичної інфраструктури, за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень та в порядку, встановленому Земельним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу надає послугу із стандартного приєднання відповідно до умов договору про приєднання, а саме готує технічне завдання на проектування, забезпечує розроблення та узгодження з іншими заінтересованими сторонами проектної документації на будівництво, реконструкцію та/або технічне переоснащення електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення електроустановок замовника (до точки приєднання електроустановок замовника), здійснює заходи щодо відведення земельних ділянок для розміщення об`єктів електроенергетики, забезпечує виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт, а також здійснює первинне підключення об`єкта замовника у строки, визначені кодексом системи розподілу.

Тобто, саме оператором системи розподілу здійснюється будівництво об`єктів електроенергетики, що вимагає отримання відповідного права на користування земельними ділянками для їх розміщення.

Слід також зазначити, що Постановою НКРЕКП 20.11.2018 №1462 АТ Чернівціобленерго видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, а саме на території Чернівецької області в межах розташування систем розподілу електричної енергії.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач не погоджується з прийнятим Чернівецькою міською радою Положенням про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, а саме: з пунктами 4.9 4.11, якими встановлено порядок сплати орендарем одноразового внеску за фактичне користування земельною ділянкою з дати прийняття рішення сесії міської ради про надання йому дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель запасу міста до дати укладення Договору оренди.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції погодився із твердженнями позивача про необхідність укладання з відповідачем договорів оренди землі, що вказує на застосування до правовідносин із АТ Чернівціобленерго Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради V скликання 23 жовтня 2008 року №715.

При цьому, судом взято до уваги пояснення та письмові докази (копії свідоцтв про право власності на нерухоме майно, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, договору оренди землі), подані позивачем на підтвердження обставин, що зумовлюють поширення на АТ Чернівціобленерго приписів Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради V скликання 23 жовтня 2008 року №715.

Разом з тим встановлено, що в ході нового судового розгляду цієї справи відповідач, фактично, не заперечував поширення дії чинного Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради V скликання 23 жовтня 2008 року №715, на АТ Чернівціобленерго при укладенні з ним договорів оренди землі.

Тобто, на підставі оспорюваних пунктів 4.9-4.11 вказаного Положення при укладенні договорів оренди землі позивач зобов`язаний сплачувати внесок за фактичне користування відповідними земельними ділянками, то позивач належить до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується оскаржуваний нормативно-правовий акт.

В той же час, пункти 4.9 - 4.11 Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях встановлюють сплату одноразового внеску за фактичне користування землі за минулі періоди до укладення договору оренди, як платежу для розвитку інфраструктури міста.

При цьому, частиною сьомою статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об`єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 30 цього Закону.

Водночас, згідно з абз. 2 пункту 7 Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що будь-які рішення органів місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь-яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ прийнятих в експлуатацію об`єктів містобудування, крім пайової участі відповідно до цього Закону, прийняті до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом.

Таким чином, Чернівецька міська рада як орган місцевого самоврядування наділена повноваженнями щодо прийняття, в межах своєї компетенції, регуляторних актів в сфері господарських земельних відносин. Законодавством України надано відповідачу повноваження щодо визначення процедури встановлення, формування, розрахунку розмірів орендної плати за землю та пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, Чернівецька міська рада не вправі встановлювати додаткове регулювання земельних відносин шляхом встановлення обов`язку орендарю сплачувати одноразовий внесок за фактичне користування земельною ділянкою з дати прийняття рішення сесії міської ради про надання йому дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки в оренду за рахунок земель запасу міста до дати укладення Договору оренди. Відповідач не має повноважень приймати рішення щодо сплати коштів за фактичне користування земельною ділянкою, адже такий платіж (одноразовий внесок) не передбачений законодавством та не відноситься до місцевих податків та/чи зборів. Тому, пункти 4.9, 4.10, 4.11 Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради V скликання 23 жовтня 2008 року №715, не відповідають вимогам законодавства, яке регулює питання оренди землі, та не узгоджуються з принципами державної регуляторної політики, визначеними статтею 4 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Зокрема, в листі Державної регуляторної служби України від 05.05.2018, адресованому Чернівецькій міській раді, зазначається про те, що рішення 33 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 23.10.2008 року №715 містить ознаки невідповідності вимогам чинного законодавства, не узгоджується з принципами державної регуляторної політики. У зв`язку із цим, запропоновано вжити заходів щодо скасування рішення 33 сесії Чернівецької міської ради V скликання №715 від 23.10.2008 року "Про затвердження Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях".

Натомість, на день прийняття рішення по даній справі Чернівецька міська рада не усунула вказані порушення та не скасувала самостійно оскаржуване позивачем рішення у відповідній частині.

В ході судового розгляду справи відповідачем не доведено законності оскаржуваних пунктів 4.9, 4.10, 4.11 Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради V скликання 23 жовтня 2008 року №715.

Також, відповідачем не наведено норм законодавства, якими передбачено як право органу місцевого самоврядування на встановлення орендарю обов`язку сплати такого платежу як «одноразовий внесок за фактичне користування земельною ділянкою», так і підстави (умови) для сплати орендарем такого.

Колегія суддів вважає достатніми правові висновки суду першої інстанції щодо доводів відповідача з посиланням на приписи статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки указаними приписами статті 1212 Цивільного кодексу України не передбачено такий вид платежу як «одноразовий внесок за фактичне користування нерухомим майном (в даному випадку земельною ділянкою)», і такий платіж по своїй суті не є відшкодуванням шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи, про що також наголошувалося відповідачем у ході судового розгляду справи, то твердження останнього про законність оскаржуваних пунктів 4.9, 4.10, 4.11 Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях з посиланням на статтю 1212 Цивільного кодексу України суд оцінює критично та вважає безпідставними.

Також є помилковими доводи відповідача про законність оскаржуваних пунктів рішення з посиланням на низку рішень Верховного Суду (постанови від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17), оскільки висновки у цих рішеннях не є аналогічними обставинам цієї справи та предмету судового розгляду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо позиції відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів враховує правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 13.03.2019 по справі №712/8985/17 в якому визначено, що дія нормативно-правового акту є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акту.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що за умови перебування особи (позивача) у правовідносинах, які регулюються нормативно-правовим актом і який оскаржується до адміністративного суду, строк звернення до адміністративного суду із позовом не може обмежуватися шістьма місяцями, передбаченими статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі оскарження нормативно-правового акту строк такого оскарження буде вимірюватися усім часом чинності цього нормативно-правового акту.

Оскільки спірне рішення є саме нормативно-правовим актом, який поширює свою дію на позивача, то відсутні порушення в частині строків його оскарження. Тому, суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Наведене відповідає висновку суду касаційної інстанції по цій справі у постанові від 01.05.2023.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вмотивовано роз`яснив відповідачу щодо помилковості доводів відповідача про те, що оскаржуване позивачем у даній справі рішення Чернівецької міської ради та затверджене ним Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях вже були предметом судового розгляду в іншій справі № 727/3331/14-а

Враховуючи викладене у своїй сукупності, перевіряючи оскаржуване в частині пунктів 4.9-4.11 рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі законодавства, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване прийняте ним рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання протиправними та нечинними пунктів 4.9, 4.10, 4.11 Положення про оренду та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки у м. Чернівцях, затвердженого рішенням 33 сесії Чернівецької міської ради V скликання 23 жовтня 2008 року №715.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Чернівецької міської ради залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 грудня 2023 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.