Справа № 320/16859/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Матвєєвої С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду, Вищого господарського суду України про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості з суддівської винагороди та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Вищого господарського суду України щодо нарахування та виплати судді ОСОБА_1 , починаючи з 05.12.2018, суддівської винагороди із застосуванням у розрахунках щодо визначення розміру посадового окладу 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених згідно з положеннями пунктів 3, 9 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІ, станом на 1 січня календарного року;

- стягнути з Вищого господарського суду України на користь ОСОБА_1 заборгованість з суддівської винагороди із застосуванням у розрахунках щодо визначення розміру посадового окладу 15 мінімальних заробітних плат, виходячи із встановленого Законами України "Про Державний бюджет України на ... (відповідний календарний) рік" мінімального розміру заробітної плати, починаючи з 05.12.2018 по 30.04.2023 включно, з урахуванням раніше виплачених сум, що становить 5644803,32 грн.;

- зобов`язати Верховний Суд вчинити дії по внесенню змін до кошторису Вищого господарського суду України в частині збільшення асигнувань на виплату ненарахованої та невиплаченої ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 05.12.2018 по 30.04.2023 (включно), з урахуванням раніше виплачених сум, у розмірі 5644803,32 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року закрито провадження в адміністративній справі №320/16859/23 за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду, Вищого господарського суду України про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості з суддівської винагороди та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представником позивача подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в даній справі заявлено вимоги про визнання протиправними дій Вищого господарського суду України і стягнення заборгованості з суддівської винагороди на суму, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, по-перше, цей позов має інший премет в частині стягнення заборгованості; по-друге, є майновим спором; по-третє, зважаючи на предмет і ціну позову, справа розглядалася за правилами загального позовного провадження.

Позивач наполягає, що підстави позовів у справах є різними, навіть зважаючи на те, що нормативно-правові акти і рішення, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги у даній справі, з`явилися, значно пізніше ніж було прийнято рішення у справі № 640/11963/19.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду, Вищого господарського суду України про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості з суддівської винагороди та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06 грудня 2023 року.

05 грудня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Пушкарського С.С. про відкладення (перенесення) розгляду справи, яке було задоволено апеляційним судом протокольно, розгляд справи перенесено на 12 грудня 2023 року.

12 грудня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла заява про розгляд справи без участі, в якій представник позивача просив розглянути апеляційну скаргу за відсутності апелянта та його представника. Апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив суд звернути увагу на доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі і задовольнити її.

У відкритому судовому засіданні суду представник Верховного Суду підтримував правову позицію суду першої інстанції та зазначив про відсутність підстав для скасування ухвали, оскільки ідентичний спір вже було розглянуто в судовому порядку.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09 травня 2023 року до Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Верховного Суду, Вищого господарського суду України про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості з суддівської винагороди та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 14 червня 2023 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні суду першої інстанції 16 серпня 2023 року представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив суд закрити провадження у даній справі, оскільки у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є рішення суду, що набрало законної сили.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року закрито провадження в адміністративній справі №320/16859/23 за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду, Вищого господарського суду України про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості з суддівської винагороди та зобов`язання вчинити певні дії.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що спірним правовідносинам між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав Окружним адміністративним судом міста Києва у рішенні від 29.03.2021, Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 01.02.2022 та Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 24.03.2023 у справі №640/11963/19 вже було надано правову оцінку щодо правомірності нарахування та виплаті позивачу суддівської винагороди із застосуванням посадового окладу у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня календарного року.

При цьому, суд першої інстанції звертав увагу на те, що заміна позивачем вимоги з "виплатити" на "стягнути" не може вплинути на результат розгляду справи, оскільки обидві вимоги є ідентичним способом захисту, який вже був використаний позивачем в межах розгляду справи №640/11963/19.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Пунктом 2 частини 1 статті 170 КАС України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі

При цьому, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, зазначеними вище нормами КАС України регламентовано неможливість одночасного перебування в провадженні суду (судів) двох спорів між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав чи повторного розгляду справи за умови набрання законної сили рішення у тотожному спорі.

Відмова у відкритті провадження чи залишення позову без розгляду (в залежності від стадії, на якій перебуває відповідне провадження) у цих випадках можливі за умови, якщо у провадженні цього або іншого суду є спір із тотожним позовом, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів, тобто є тотожними.

У свою чергу, закриття провадження у справі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведених норм права позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 9901/433/18.

Водночас, з огляду на положення пункту 4 частини 1 статті 170 КАС України з одним і тим же позовом можна лише раз звернутися до суду за захистом.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 826/3678/16.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на порушення з боку Вищого господарського суду України його прав на нарахування та виплату не в повному обсязі суддівської винагороди та просить суд:

- визнати протиправними дії Вищого господарського суду України щодо нарахування та виплати судді ОСОБА_1 , починаючи з 05.12.2018, суддівської винагороди із застосуванням у розрахунках щодо визначення розміру посадового окладу 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених згідно з положеннями пунктів 3, 9 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VІІ, станом на 1 січня календарного року;

- стягнути з Вищого господарського суду України на користь ОСОБА_1 заборгованість з суддівської винагороди із застосуванням у розрахунках щодо визначення розміру посадового окладу 15 мінімальних заробітних плат, виходячи із встановленого Законами України "Про Державний бюджет України на ... (відповідний календарний) рік" мінімального розміру заробітної плати, починаючи з 05.12.2018 по 30.04.2023 включно, з урахуванням раніше виплачених сум, що становить 5644803,32 грн.;

- зобов`язати Верховний Суд вчинити дії по внесенню змін до кошторису Вищого господарського суду України в частині збільшення асигнувань на виплату ненарахованої та невиплаченої ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 05.12.2018 по 30.04.2023 (включно), з урахуванням раніше виплачених сум, у розмірі 5644803,32 грн.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, у липні 2019 року ОСОБА_1 вже звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Верховного Суду, Вищого господарського Суду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов?язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2019 прийнято позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №640/11963/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищого господарського суду України та Верховного Суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов?язання вчинити певні дії.

У справі №640/11963/19 позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Вищого господарського суду України, які полягають у нарахуванні та виплаті суддівської винагороди ОСОБА_1 , починаючи з 04.12.2018 із застосуванням посадового окладу у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня календарного року;

- зобов`язати Вищий господарський суд України провести перерахунок та виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 , починаючи з 04.12.2018 із застосуванням посадового окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати Верховний Суд вчинити дії по внесенню змін до кошторису Вищого господарського суду України в частині збільшення асигнувань на виплату суддівської винагороди ОСОБА_1 , починаючи з 04.12.2018 із застосуванням посадового окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат з урахуванням раніше виплачених сум.

Позивач вважав, що порушено його право на отримання суддівської винагороди в належному розмірі, яка має обчислюватись із мінімальної заробітної плати в сумі помноженій на 15 і на 1,2, де 15 - кратність посадового окладу до мінімальної заробітної плати для судді місцевого суду, а 1,2 - пропорційний до посадового окладу судді місцевого суду коефіцієнт судді Вищого спеціалізованого суду, починаючи з 04.12.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №640/11963/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2022, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.03.2023 у справі №640/11963/19 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2022 у справі №640/11963/19 за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду, Вищого господарського суду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов?язання вчинити дії.

При цьому, в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.03.2023 у справі №640/11963/19 було наголошено, що предметом спору цій справі є питання щодо правомірності нарахуванні та виплаті суддівської винагороди із застосуванням посадового окладу у розмірі прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня календарного року.

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, з наведеного вбачається, що спірним правовідносинам між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав Окружним адміністративним судом міста Києва у рішенні від 29.03.2021, Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 01.02.2022 та Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 24.03.2023 у справі №640/11963/19 вже було надано правову оцінку щодо правомірності нарахування та виплаті позивачу суддівської винагороди із застосуванням посадового окладу у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня календарного року.

Фактично відрізнються заявлені способи захисту, оскільки в справі №640/11963/19 позивач просив зобов`язати Вищий господарський суд України провести перерахунок та виплату суддівської винагороди, а в цій справі просить стягнути з Вищого господарського суду України на користь ОСОБА_1 заборгованість з суддівської винагороди.

Дійсно, вимоги про «стягнення» заборгованості з виплати суддівської винагороди та «зобов`язання нарахувати та виплатити» суддівську винагороду є двома різними способами захисту порушеного права.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі № 640/10879/19 касаційний суд наголосив, що при заміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який уже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, або його перефразування тотожність предмета та підстав позову зберігається, а зміна (перефразування) позовних вимог, зокрема його мотивів не свідчить про зміну предмета оскарження.

Позов в цій справі, крім заявленої вимоги про стягнення, а не перерахунок та виплату, в решті є ідентичним попередньому.

Отже, в результаті завершення судового розгляду у справі №640/11963/19 було вирішено питання правомірності нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 , починаючи з 04.12.2018 із застосуванням посадового окладу у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня календарного року.

Таким чином, враховуючи вищевказане та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про тотожність сторін, предмету та підстав позову зі справою №640/11963/19, оскільки вони виникли між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження у справі.

Колегія суддів повторно наголошує, що при заміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який уже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, або його перефразування тотожність предмета та підстав позову зберігається.

Зміна (перефразування) позовних вимог, зокрема його мотивів не свідчить про зміну предмета оскарження. Такий залишився незмінним - це правомірність нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 , починаючи з 04.12.2018 із застосуванням посадового окладу у розмірі 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на 1 січня календарного року, що вже піддавалось судовій перевірці на предмет чи вчинення таких дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Заявлений у даній справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до повторної перевірки зазначеного вище дій суб`єкта владних повноважень.

В той же час, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 640/1989/20 та від 22 грудня 2022 року у справі № 640/10879/19.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» визначено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, на підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі № 320/16859/23 згідно п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду, Вищого господарського суду України про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості з суддівської винагороди та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 12 грудня 2023 року.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна