Справа № 120/9094/22
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 120/9094/22

адміністративне провадження № К/990/41432/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 8 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених судом недоліків.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року позов повернуто заявнику.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 4 січня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статей 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

Позивачка повторно звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строку для усунення недоліків шляхом надати оригінал документу про сплату судового збору або належним чином засвідчені докази, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору, надати докази підписання апеляційної скарги, або надати докази, які підтверджують повноваження представника позивача, який підписав апеляційну скаргу, належним чином засвідчені.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 4 травня 2023 року апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

Позивачка втретє звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху. Запропоновано особі, яка подала апеляційну скаргу, у десятиденний строк з моменту отримання ухвали суду виконати вимоги цієї ухвали та усунути виявлені недоліки апеляційної скарги, а саме: надати оригінал документа про сплату судового збору або належним чином засвідчені докази, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору, надати докази підписання апеляційної скарги, або надати докази, які підтверджують повноваження представника позивача, який підписав апеляційну скаргу, належним чином засвідчені.

На виконання вимог ухвали до суду апеляційної інстанції позивачкою заява про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій апелянт зазначив про те, що Кодексом адміністративного судочинства України та Законом України «Про судовий збір» не встановлено чіткий перелік документів, якими необхідно підтвердити майновий стан сторони, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, тому просить суд врахувати документ, який наданий апелянтом для підтвердження майнового стану. Щодо перевірки відповідності КАС України наданих апелянтом копій документів їх оригіналам, апелянт вказав на можливість їх перевірки після відкриття провадження у справі, а тому оригінали письмових доказів або належним чином засвідчених копій апелянт не надає.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2023 року апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

Повертаючи апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачкою не усунуто недоліки апеляційної скарги щодо надання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 13 лютого 2023 року про розмір річного доходу позивача за 2022 рік в повному обсязі та не надано належним чином засвідчених копії документів, якими позивач обґрунтовує таку заяву. Також суд зазначив, що не наведено причин та обставин, які унеможливлюють самостійного подання до суду доказів його матеріального стану.

8 грудня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2023 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які при цьому неправильно застосовані цим судом, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме статей 72, 79, 102 КАС України.

Повертаючи апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції надавав оцінка доказам, які на думку апелянта свідчать про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору, однак апелянтом не усунуто недоліки апеляційної скарги щодо надання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 13 лютого 2023 року про розмір річного доходу позивача за 2022 рік в повному обсязі та не надано належним чином засвідчених копії документів, також не наведено причин та обставин, які унеможливлюють самостійного подання до суду доказів його матеріального стану.

Разом з тим скаржник в касаційній скарзі не вказує, в чому полягає помилковість висновків суду апеляційної інстанції при оцінці обставин в частині відмови у звільнення від сплати судового збору та поверненні апеляційної скарги. Скаржник також не наводить обставин, які перешкоджали її виконати вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху в частині надання документу про сплату судового збору або належних доказів на підтвердження підстав звільнення від спати судового збору у разі, якщо він дійсно мав таку можливість.

Фактично наведені скаржником доводи стосуються незгоди з рішенням апеляційної інстанції в частині підписання апеляційної скарги та касаційна скарга побудована на цитуванні норм законодавства, рішень Європейського суду з прав людини, що не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, яка передбачена частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Проте, касаційна скарга не містить належного обґрунтування, в чому саме полягало порушення судом апеляційної інстанції частини 2 статті 298 КАС України.

Ухвалами Верховного Суду вже надавалися вичерпні, детальні роз`яснення щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати в частині визначення підстав, касаційна скарга була повернута скаржнику як така, що не містила підстав касаційного оскарження. Натомість, ці роз`яснення так і не були враховані скаржником при повторному зверненні.

Вчергове подана касаційна скарга так і не усуває недоліків, на які було вказано Верховним Судом, додаткових переконливих обґрунтувань не містить. В решті її зміст фактично дублює зміст тих, які вже були повернуті.

За правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Доводів (з належним їх обґрунтуванням) про неправильне застосування або порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, та яких саме, касаційна скарга не містить.

Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму процесуального права порушено судами першої та (або) апеляційної інстанцій, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною першою статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Вказане обумовлене тим, що як вже було зазначено в подальшому суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Водночас не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, слід зазначити, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги.

Однак, звертаючись повторно з касаційною скаргою, скаржник так і не виправив недоліків, які стали підставою для повернення попередніх касаційних скарг.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстави оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Одночасно суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Враховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Блажівська