Справа № 380/14252/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий-суддя у першій інстанції: Лунь З.І.

13 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/14252/23 пров. № А/857/19984/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого- судді : Бруновської Н.В.

суддів : Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у справі № 380/14252/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії.,-

ВСТАНОВИВ :

22.06.2023р. ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, у якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність щодо не призначення пенсії за віком;

-визнати протиправним та скасування рішення №07 від 02.03.2023р. про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст.26, п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

-зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 23.02.2023р. та призначити пенсію за віком відповідно до ст.26, п.4 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2023р. позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №07 від 02.03.2023р. про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ..

Одночасно, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 23.02.2023р., із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цій справі.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Просить суд, рішення Львівського адміністративного суду від 28.09.2023р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.02.2023р. ОСОБА_1 у віці 60 років звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Вказана заява за принципом екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

02.03.2023р. за результатами розгляду заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві прийняв рішення №07, яким ОСОБА_1 відмовив у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначає Закон України від 09 липня 2003року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV).

В п.1 ч.1 ст.8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування видно, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

ч.1, ч.2, ч.4 ст.24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло до набрання чинності Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема у Законі України Про пенсійне забезпечення йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

В п. а ст.3 Закону Про пенсійне забезпечення, встановлено, що право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що зміст поняття загальний трудовий стаж є ширшим, ніж поняття страховий стаж, оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

ч.1 ст. 9 Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення чітко встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975р. № 310 (надалі, також - Основні Положення).

В п.п. 1, 2 Основних Положень видно, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

п.6 Основних Положень передбачено, що всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Встановлений взірець трудової книжки колгоспника, містить окремі розділи: III членство в колгоспі, де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; IV відомості про роботу відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V трудова участь у громадському господарстві встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки. (п.8 Основних Положень).

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі, також - Інструкція).

Відповідно до п.1.1 Загальні положення Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

п.-п 1.1, 2.2, 2.4, 2.14, 2.15 Інструкції передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення; у графі 3 розділу Відомості про роботу як заголовок пишеться повне найменування підприємства, під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу, у графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду; якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то, а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Водночас, п.-п. 2.6, 2.8 - 2.10 Інструкції визначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. У розділі Відомості про роботу, Відомості про нагородження, Відомості про заохочення трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: Запис за №таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу.

Щодо застосування Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, колегія суддів зазначає наступне.

п.1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 цього Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, відповідно до п.20 Порядку №637, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці мають бути вказані періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

В абз. 1 та 2 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення видно, що до стажу роботи зараховується, зокрема, робота, здійснювана на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Узагальнюючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише в разі її відсутності, відсутності в трудовій книжці відповідних записів або в разі якщо в ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи для підтвердження трудового стажу враховуються інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що звертаючись із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав пакет документів. Зокрема як видно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 09.01.1980р., 27.10.1979р. позивач прийнятий в члени колгоспу:

- записи №1-№2 (с.2, трудової кн.), прийнятий трактористом в колгосп імені Чкалова Новопсковського району Ворошиловградської області з 27.10.1979р. - 10.12.1982р. (3 роки, 1 місяць, 13 днів);

-у період з 10.02.1980р. - 05.08.1980р. проходив навчання по програмі підготовки водіїв у Старобільській автошколі. Безспірним є зарахування до стажу військову службу з 14.11.1980р. - 24.10.1982р., що підтверджується формою РС право із пенсійної справи №07;

-записи №3-№6 (с.4, с.5 трудової кн.), прийнятий водієм 3 класу у Сєвєродонецький приборобудівельний завад НПО Імпульс з 31.01.1983р. - 15.05.1990р. (7 років, 3 місяці, 15 днів);

-записи №7-№8 (с.6-с.7 трудової кн.), прийнятий кочегаром Новоросошанської середньої школи з 05.10.1990р. - 24.04.1991р. (6 місяців, 19 днів);

-записи №9-№10 (с.8-с.9 трудовоїкн.), прийнятий водієм 1 класу у Новопсковське обєднання кролеводів з 19.11.1991р. - 26.06.1992р. (7 місяців, 7 днів);

-записи №11-№12 (с.10-с.11 трудової кн.), прийнятий членом колгоспу імені Чкалова Новопскбвського району Луганської області з 09.07.1992р. - 31.05.1994р. (1 рік, 10 місяців, 22 дні);

-записи №13-№14 (с.12-с.13 трудової кн.), прийнятий робочим на ділянку по ремонту і будівництву доріг в Орендне підприємство ПМК-4 смт. Новопсков з 14.09.1994р. - 29.06.1994р. (14 днів);

-записи №15-№16 (с.12-с.13 трудової кн.), прийнятий робочим на ділянку по ремонту і будівництву доріг в ДП Строітель-1 з 29.06.1994р. - 04.04.1995р. (9 місяців, 6 днів);

-записи №17-№18 (с.12-с.13 трудової кн.), прийнятий машиністом бульдозера КП Меркурій з 04.04.1995р. - 21.11.1995р. (7 місяців, 17 днів);

-записи №19-№21 (с.14-с.17 трудової кн.), прийнятий на роботу водієм автогаража колгоспу імені Мічуріна з 22.06.1998р. - 31.03.2000р. (1 рік, 9 місяців, 9 днів);

Одночасно суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що у трудовій книжці НОМЕР_2 від 01.04.2000р. містяться записи, що підтверджують 10 років 11 місяців 9 днів загального трудового (страхового) стажу, а саме:

-записи №1-№2 (с.2, с.3 трудової кн.), прийнятий водієм ТОВ Промінь з 01.04.2000р. - 14.11.2005р. (5 років, 7 місяць, 13 днів);

-записи №3-№4 (с.4, с.5 трудової кн.), Новопсковський районний центр зайнятості, допомога по безробіттю з 22.11.2005р. - 31.03.2006р. (4 місяці, 9 днів);

-записи №5-№6 (с.6, с.7 трудової кн.), прийнятий водієм ТОВ Промінь з 01.04.2006р. - 03.11.2005р. (7 місяць, 2 дні);

-записи №7-№8 (с.6, с.9 трудової кн.), Новопсковський районний центр зайнятості, допомога по безробіттю з 22.11.2006р. - 29.03.2007р. (4 місяці, 7 днів);

-записи №9-№10 (с.10, с.11 трудової кн.), прийнятий водієм ТОВ Промінь з 30.03.2007р. - 23.11.2007р. (7 місяць, 24 дні);

-записи №11-№12 (с.10, с.13 трудової кн.), Новопсковський районний центр зайнятості, допомога по безробіттю з 03.12.2007р. - 23.03.2008р. (З місяці, 20 днів);

-записи №13-№14 (с.14, с.15 трудової кн.), прийнятий водієм ТОВ Промінь з 24.03.2008р. - 16.10.2008р. (6 місяців, 24 дні);

-записи №15-№16 (с.14, с.17 трудової кн.), Новопсковський районний центр зайнятості, допомога по безробіттю з 27.10.2008р. - 22.03.2009р. (4 місяці, 23 дні);

-записи №17-№18 (с.16, с.19 трудової кн.), прийнятий водієм ТОВ Промінь з 23.03.2009р. - 09.10.2009р. (6 місяців, 16 днів);

-записи №19-№20 (с.19, с.20 трудової кн.), Новопсковський районний центр зайнятості, допомога по безробіттю з 27.10.2008р. - 22.03.2009р. (4 місяці, 23 дні);

-записи №21-№22 (с.20, с.21 трудової кн.), прийнятий водієм ТОВ Промінь з 25.03.2010р. - 17.08.2010р. (4 місяці, 23 дні);

-записи №23-№24 (с.22, с.23 трудової кн.), Новопсковський районний центр зайнятості, допомога по безробіттю з 18.02.2021р. - 13.12.2021р. (9 місяці, 25 днів);

Крім стажу, згідно із записами у трудовій книжці відповідно до даних персоніфікованого обліку (форма PC-право із пенсійної справи 07) до страхового стажу зараховано періоди:

-10.12.2018р.-07.12.2019р. догляд за пенсіонером (11 місяців, 28 днів);

-10.12.2019р.-24.03.2020р. догляд за пенсіонером (3 місяці 15 днів);

-25.03.2020р.-30.04.2020р. догляд за пенсіонером (2 місяці);

-04.01.2022р.-02.03.2022р. допомога по безробіттю (2 місяці);

-01.07.2022р.- 30.09.2022 військова служба (3 місяці). Всього разом: 1рік 10 місяців 13днів.

Відповідні записи скріплені печатками підприємства та підписами уповноважених осіб.

Із змісту довідки №268 від 05.02.2023р., яка видана Військовою частиною НОМЕР_3 Міністерства оборони України, видно, що ОСОБА_1 у період з 24.02.2022р. - 10.04.2022р., безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Пенсійний орган, приймаючи оскаржуване рішення, дійшов висновку, що право на призначення пенсії після досягнення 60 років за наявності трудового стажу, зокрема з 01.01.2022р. - 31.12.2022р. у позивача становить не менше 29 років. Відповідно ж до поданих документів про стаж, загальний трудовий стаж складає - 21 рік 8 місяців 14 днів, що є не достатнім для призначення пенсії.

Однак, пенсійний орган, зазначаючи в оскаржуваному рішенні, що стаж ОСОБА_1 складає 21 рік 8 місяців 14 днів - не спромігся обґрунтувати такого висновку та не надав чіткого розрахунку із зазначенням які періоди враховані до страхового стажу, а які не враховані.

Стосовно доводів апелянта про неврахування пільгового страхового стажу роботи з розрахунку один місяць служби за три, під час проходження військової служби в особливий період (безпосередня участь в бойових діях) за такі періоди: з 24.02.2022р. - 10.04.2022р., суд апеляційної інстанції зазначає про таке.

ст.57 Закону «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992р. №2232-ХІІ (далі за текстом Закон №2232).

ч.1, ч.6 ст.2 Закону Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби

Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є видом військової служби.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011ХІІ (далі за текстом Закон №2011), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

ст. 12 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

В абз.2 ч.1 ст.8 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» видно, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України Про оборону України, зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства Оборони України від 14.08.2014р. №530 затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей (далі за текстом Положення №530).

Відповідно до п.2.3 Положення №530 при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу) один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Із аналізу зазначених норм встановлено, що період військової служби під час якої особа брала участь в антитерористичній операції підлягає зарахуванню до його трудового стажу для призначення пенсії на умовах - один місяць служби за три місяці.

Викладене узгоджується із практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 05.06.2018р. у справі №348/347/17, від 30.07.2019р. у справі №346/1454/17, від 02.04.2020р. у справі №185/4140/17, від 16.06.2020р. у справі №185/7049/16-а, від 18.01.2023р. у справі №1.380.2019.003739 (провадження №К/9901/13144/20).

Отже, в даному випадку є вірними висновки суду першої інстанції, що періоди участі позивача в антитерористичній операції з 24.02.2022 р. - 10.04.2022р. підлягають зарахуванню до страхового стажу із розрахунку один місяць служби за три місяці.

Щодо дискреційних повноважень пенсійного орган суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1.3 ст. 44 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію (…)

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Згідно п.4.2. Порядку 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

п.4.7 Порядку 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Таким чином, рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії повинно бути обґрунтованим, тобто вмотивованим, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Верховний Суд в постанові від 04 квітня 2019 року у справі № 204/362/17 зазначив, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим.

Оскільки рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві №07 від 02.03.2023р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії не відповідає критеріям обґрунтованості та вмотивованості, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення та його скасування.

В п.п. 2, 4, 10 ч.2 ст.245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

ч.ч.3,4 ст. 245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному п. 4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати пенсійний орган - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

До того ж, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Одночасно суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві №07 від 02.03.2023р. є протиправним, тому в даному випадку є вірним висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не надає оцінки законності та обґрунтованості рішення в цій частині.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційних скарг фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

В п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, видно, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у справі № 380/14252/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 13.12.2023р