Справа № 733/1301/23
Суддя: Карапиш Т. В.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2-а/733/16/23
Єдиний унікальний №733/1301/23
Рішення

Іменем України

12 грудня 2023 року Ічнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Т.В. Карапиш

за участю секретаря О.П. Щур,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача І.А. Сакун,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Ічня справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 13 серпня 2023 року інспектором з РПП ВПД № 1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Зігуном І.М. було винесено постанову серії БАД № 307816 від 13 серпня 2023 року за порушення п. 9.4., п. 15.9. (а) ПДР України та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме: за виконання маневру повороту праворуч при з`їзді на вул. Вокзальну в м. Ічня Прилуцького району Чернігівської області не увімкнувши покажчик повороту праворуч та здійснення зупинки на залізничному переїзді в АДРЕСА_1 . Свою вину не визнає у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення, оскільки стверджує, що докази вчинення правопорушення відсутні, оскільки при винесенні постанови про адмінправопорушення не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння адмінправопорушення, не зафіксовано покази свідків, поліцейським йому не було роз`яснено його права, останній під час зупинки його автомобіля не представився, йому не було повідомлено поліцейським про винесення постанови, яка була складена останнім у службовому автомобілі, а також вищевказана постанова про адмінправопорушення не була оголошена і тому остання є незаконною, безпідставною та винесеною з порушенням вимог чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене та те, що оскаржувана постанова не ґрунтується на фактичних даних, не містить посилань на докази, в зв`язку з чим просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, в зв`язку з відсутністю в його діях правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, справу про адмінправопорушення закрити та стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, вказуючи на те, що 13 серпня 2023 року він власним автомобілем «Ніссан» їхав дорогою у напрямку з м. Прилуки Чернігівської області до м. Ічня Прилуцького району Чернігівської області та в`їжджаючи в м. Ічня, переїхав перший залізничний переїзд та переїхавши другий, знаходячись вже поза залізничною колією, його автомобіль заглох. Він увімкнув аварійну світлову сигналізацію на автомобілі та намагався завести останній. Разом з ним в салоні автомобіля перебували його малолітній син та знайомий ОСОБА_2 . В цей час до них підійшов черговий залізничного переїзду та запропонував їм допомогу, проте саме в цей момент йому вдалося завести свій автомобіль, після чого вони поїхали далі. Від моменту його зупинки до продовження руху минуло приблизно від 30 секунд до однієї хвилини. В подальшому, рухаючись по вул. Дрофаня в м. Ічня Прилуцького району Чернігівської області та повертаючи праворуч на вул. Вокзальну у напрямку АЗС «Авіас», він вмикав покажчик правого повороту, однак невдовзі після цього був зупинений працівниками поліції, які повідомили йому про порушення ПДР України, а саме, здійснення стоянки на залізничному переїзді та здійснення маневру праворуч без ввімкненого покажчика повороту, після чого почали складати на нього постанову про накладення адміністративного стягнення та натякали на надання їм неправомірної вигоди. Він написав письмові пояснення, в яких вказав, що не погоджується зі складеною працівниками поліції постановою про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Свою вину у вчиненні вищевказаних адмінправопорушень не визнає.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сакун І.А. в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, зазначивши, що ОСОБА_1 здійснив зупинку на залізничному переїзді саме через технічні несправності його автомобіля, які виникли саме під час проїзду залізничного переїзду, а також зважаючи на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів умисного вчинення ОСОБА_1 такого правопорушення, вважає, що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення.

Щодо не увімкнення ОСОБА_1 покажчика повороту праворуч, то належних доказів цього відповідачем не надано, а наданий останнім відеозапис фіксації даного правопорушення є не чітким та з нього не вбачається, що ОСОБА_1 не ввімкнув правий поворот при зміні напрямку руху.

Крім того, дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка передбачає перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками та дана стаття не передбачає порушення проїзду залізничного переїзду, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За вказане правопорушення ОСОБА_1 працівники поліції повинні були скласти протокол за ст. 123 КУпАП, а тому в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Також зазначила, що працівник поліції не представився, ніхто не пропонував ОСОБА_1 написати письмові пояснення.

Представник Головного управління Національної поліції в Чернігівській області в судове засідання не з`явилася, в наданому 09.11.2023 року через канцелярію Ічнянського районного суду Чернігівської області відзиві на позовну заяву просила розглядати справу без її участі та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вказуючи на те, що обставини вказаних позивачем подій зафіксовані на боді-камеру поліцейського та відеореєстратор службового автомобіля. Зазначає, що на відеозаписі, зафіксованому відеореєстратором службового автомобіля, при приближенні відео, чітко видно, як позивач здійснив зупинку на залізничному переїзді та як від стоячого автомобіля на переїзді відходить людина. При розгляді та оформленні адміністративних матеріалів поліцейським витримані вимоги ЗУ «Про Національну поліцію», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року та Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно п. 9.2 ПДР України, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів. Згідно п. 9.2 ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Відповідно до п. 1.10 ПДР України, маневрування (маневр) початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом. Ввімкнення світлового покажчику повороту відповідного напрямку необхідне для інформування інших водіїв про зміну напрямку руху та надання їм можливості скоригувати свої дії (вибрати безпечну швидкість, перестроїтись в іншу смугу руху, тощо) з урахуванням відповідного маневру водія, який подає попереджувальний сигнал. Згідно вимог п. 15.9. (а) ПДР України, зупинка забороняється на залізничних переїздах.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення на його користь судових витрат, зазначає, що позивач повинен був надати докази понесених витрат на правову допомогу разом з відзивом. В позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що поніс витрати на правову допомогу адвоката в розмірі попередньо 6000 грн., проте в матеріалах справи, додатках до позовної заяви немає згадки про надання правової допомоги чи представництва адвоката.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні показав, що проживає в м. Ічня Прилуцького району Чернігівської області, працює фізичною особою-підприємцем. ОСОБА_1 є його знайомим. В той день 13 серпня 2023 року вони з ОСОБА_1 їхали автомобілем «Ніссан» останнього у напрямку з м. Прилуки Чернігівської області до м. Ічня Прилуцького району Чернігівської області та переїжджаючи через залізничний переїзд, а саме, першу та другу залізничні колії, їхній автомобіль заглох, вони зупинилися поблизу будинку чергового залізничного переїзду, включили аварійну світлову сигналізацію в автомобілі. ОСОБА_1 пробував завести авто за допомогою стартера. В цей час до них підійшов черговий залізничного переїзду та запропонував їм допомогу, на що вони відмовилися. Через деякий час автомобіль завівся та вони поїхали далі. В м. Ічня Прилуцького району Чернігівської області поблизу міського стадіону вони були зупинені працівниками поліції, які повідомили, що ОСОБА_1 не ввімкнув поворот повертаючи при зміні напрямку руху та зупинився на залізничному переїзді. Працівники поліції натякали на надання їм неправомірної вигоди. Потім поліцейські винесли відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адмінстягнення, а останній написав пояснення щодо незгоди з вказаною постановою. У нього особисто працівники поліції пояснення не відбирали. Поліцейський, під час зупинки ОСОБА_1 представився, але зробив це не внятно швидко проговоривши. Що стосується ввімкнення ОСОБА_1 покажчика повороту, то він чітко пам`ятає, що останній вмикав такий, оскільки він особисто чув відповідний звук його роботи.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні показав, що проживає в смт. Талалаївка Прилуцького району Чернігівської області та працює черговим переїзду станції «Ічня» в м. Ічня Прилуцького району Чернігівської області. Із ОСОБА_1 він особисто не знайомий. В той день 13 серпня 2023 року через залізничну станцію пройшов приміський поїзд та на ній залишився маневровий локомотив. Він перебував поблизу залізничного переїзду та бачив, як до останнього, ривками, під`їжджає автомобіль, який, проїхавши перший переїзд, на якому розміщена світлова сигналізація, та в`їхавши на другий, який обладнаний шлагбаумами, переїхавши залізничну колію, заглох. Він підійшов до автомобіля та запропонував водію вказаного автомобіля допомогу, який весь час після зупинки намагався завести своє авто за допомогою стартера, скоро останнє завелося та автомобіль поїхав далі. Працівники поліції з даного приводу його не опитували.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи норми чинного законодавства, суд прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 13 серпня 2023 року інспектором з РПП ВПД № 1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Зігуном І.М. було винесено постанову серії БАД № 307816 від 13 серпня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень 00 копійок (а.с. 5).

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 13 серпня 2023 року о 18 годині 30 хвилин в м. Ічня по вул. Дрофаня Прилуцького району Чернігівської області керував транспортним засобом NISSAN NAVARA д.н.з. НОМЕР_1 та виконуючи маневр поворот праворуч не ввімкнувши покажчик повороту праворуч при з`їзді на вул. Вокзальну, чим порушив п. 9.4. ПДР України та здійснив зупинку на залізничному переїзді по вул. Бунівка, 172, чим порушив п. 15.9. (а) ПДР України.

Частиною другою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР України, які затверджені постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до п. 9.4. ПДР України, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Згідно вимог п. 15.9. (а) ПДР України, зупинка забороняється на залізничних переїздах.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п.3 ч.3 ст.2 КАС України), суд констатує, що працівником поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, не підтверджено жодними допустимими та належними доказами, що могли бути забезпечені для такого роду порушень правил дорожнього руху. Надані представником відповідача відеозаписи фіксації правопорушень з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудної боді-камери поліцейського, оглянуті в судовому засіданні, суд не бере до уваги, так як на підставі останніх неможливо безпомилково встановити факт вчинення ОСОБА_1 вказаних у постанові про накладення адмінстягнення серії БАД № 307816 правопорушень.

В судовому засіданні знайшли своє відображення твердження позивача про те, що поліцейським Черненькому О.В. будь-які права не було роз`яснено та не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння останнім адмінправопорушення, відсутні покази свідків.

Крім того, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження і твердження позивача про те, що на залізничному переїзді він здійснив вимушену зупинку через раптово виниклі технічні несправності автомобіля, що також підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітника поліції, з якого неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, тощо).

Сама лише постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності серії БАД № 307816 від 13 серпня 2023 року не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а лише рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення.

Інші належні докази вчинення позивачем вищевказаного адмінправопорушення відсутні.

У силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення та вина особи у його вчиненні, доводяться шляхом надання належних доказів.

Згідно ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не підтверджується належними доказами, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки відповідач не довів правомірність прийнятого рішення, а надані представником останнього відеозаписи фіксації правопорушень, через низьку якість відео та значну відстань при зйомці вищевказаних подій з автомобіля поліції, не дають суду можливість безпомилково встановити факт вчинення ОСОБА_1 зазначених у постанові про накладення адмінстягнення серії БАД № 307816 правопорушень, а в матеріалах справи інші належні та допустимі докази вини позивача відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі наданих доказів та вимог законодавства, суд приходить до висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 307816 від 13 серпня 2023 року, слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України суд вважає стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок, що був сплачений позивачем при зверненні до суду.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

Приписами частини 9 статті 139 КАС України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Враховує суд і висновки, викладені у постановах Верховного Суду усправі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд не бере до уваги тверджень представника відповідача, наведених останнім у відзиві на позов щодо необґрунтованості та відсутності належних доказів надання правової допомоги позивачу, оскільки в судовому засіданні 23.11.2023 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Сакун І.А. на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги суду надано договір про надання правової допомоги від 14.08.2023 року (а.с. 47); додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 14.08.2023 року, згідно якої адвокатом були надані наступні послуги: підготовка позовної заяви 5000,00 грн., прийняття участі у розгляді справи в якості представника позивача у суді першої інстанції 1500,00 грн. за один судодень (а.с. 48); Акт здачі-приймання наданих послуг від 23.08.2023 року (а.с. 49); довідкою адвоката Сакун І.А. від 28.09.2023 року про сплату ОСОБА_1 5000,00 грн. за надання правової допомоги (а.с. 50).

Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду з вимогою про стягнення витрат на правову допомогу, представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості.

Керуючись ст. ст. 2,8,9,77,78,132,134,139,205,241-246,286,295 КАСУ, ст.ст. 7, 126, 245, 247, 251, 288, 293 КУпАП, ст. 19 Конституцією України, ЗУ «Про дорожній рух», суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову інспектора з РПП ВПД № 1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області Зігуна Ігоря Миколайовича серії БАД № 307816 від 13 серпня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складену на ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, закривши провадження по даній адміністративній справі.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (місцезнаходження: м. Чернігів, просп. Перемоги, 74, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) суму понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (місцезнаходження: м. Чернігів, просп. Перемоги, 74, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Згідно ч. 4 ст. 286 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду (01010, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8 корпус 30) протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, місце знаходження: просп. Перемоги, 74, м. Чернігів, .

Повне рішення складено 12 грудня 2023 року.

Суддя Т. В. Карапиш