Справа № 420/4675/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/4675/23

Головуючий І інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 17.05.2023р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

07.03.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення розрахунку при звільненні - невиплату йому одноразової грошової допомоги за втрату здоров`я у період військової служби та зобов`язати відповідача виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі - 805200 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, при звільненні позивача з військової служби cвоєчасно не виплатив йому одноразову грошову виплату у вигляді компенсації за втрату здоров`я, що була понесена позивачем у період перебування на військовій службі у військовій частині, через набуття хронічних захворювань важкої форми, які до призову на військову службу були у нього відсутні. Позивач зазначив, що оскільки такі дії відповідач не вчинив, ним допущено протиправну бездіяльність та отже, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідач протиправно не здійснив належних розрахунків з позивачем щодо нарахування та виплати останньому грошової компенсації за втрату здоров`я під час перебування позивача на військовій службі, та, що відповідачем на неодноразові звернення позивача з приводу даних виплат не подано належних доказів на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та рішень, які є предметом оскарження.

Відповідач надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги категорично не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 28.06.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2023р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

28.06.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

27.07.2023р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - солдат ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

08.12.2022р. наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №346 ОСОБА_1 , водій автомобільної групи відділення матеріально-технічного забезпечення 4-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону, що звільнений з військової служби наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 08.12.2022р. №55 о/с у запас за станом здоров`я, виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Згідно з довідкою до акту огляду Обласної МСЕК від 11.01.2023р. №1, за результатами огляду позивача від 26.12.2022р. йому було встановлено II групу інвалідності, із зазначенням причин інвалідності, а саме: захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.

Позивач, зазначивши, що відповідач, не провівши розрахунок при звільненні, а саме невиплату йому одноразової грошової допомоги за втрату здоров`я в період військової служби в розмірі - 805200 грн. допустив протиправну бездіяльність, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд 1-ї інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, відсутності правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-ХІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У силу приписів ч.1 ст.3 цього Закону, він поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Так, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, як визначає ч.1 ст.16 Закону №2011-XII, це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пп.4,5 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, що зазначені у цьому підпункті; а також встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби або ж після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період

Як передбачено п. «б» ч.1 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи одноразова грошова допомога призначається та виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

У ч.3 ст.16-2 Закону №2011-XII передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.

Разом із тим, за приписами ст.16-4 Закону №2011-XII, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно з ч.9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ, порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975 затверджено «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Відповідно до пп.2 п.3 Порядку №975, у разі встановлення інвалідності, виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, зазначена у довідці МСЕК, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці МСЕК про первинне встановлення інвалідності;

За приписами пп.1 п.6 Порядку №975, військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або ж каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби чи внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням ним обов`язків військової служби, або ж встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок вказаних причин, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;

Перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу передбачений п.11 Порядку №975.

Такими документами у відповідності до п.11 Порядку № 975 є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірена копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії:

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або ж не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

- документа (відповідних сторінок за наявності), що посвідчує особу, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи і про реєстрацію місця проживання (за наявності);

- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів.

Застосовані судом норми права дають підстави дійти висновку, що законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16-2 Закону №2011-XII.

У той же час, подання зазначених документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст.16-4 Закону №2011-XII, за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги. Зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю.

Обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у ст.16-4 Закону №2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Вимога ж розпорядника бюджетних коштів щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення, зокрема і про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.

До того ж, при цьому слід зазначити, що аналогічна правова позиція з цих спірних питань була викладена також і у постанові Верховного Суду від 10.04.2019р. у справі №822/220/18.

За правилами п.12 Порядку №975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до п.13 Порядку №975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в п.п.10 та 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Тобто, вказаний Порядок регламентує чіткий алгоритм та послідовність дій щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що за зверненням особи за призначенням одноразової грошової допомоги, уповноважений орган оформлює та подає до розпорядника бюджетних коштів затверджений у п.11 Порядку №975 перелік документів для призначення такої допомоги. У свою чергу, розпорядник бюджетних коштів - комісія з розгляду відповідних питань на підставі зазначених документів приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 25.09.2018р. у справі №741/982/16, від 11.09.2019р. у справі №760/12922/16,від 09.10.2019р. у справі №817/662/18 та від 22.07.2021р. у справі №420/1632/19.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що підставою звернення позивача до суду із цим позовом стало те, що йому при звільненні з військової служби не було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму.

У той же час, як свідчать матеріали даної справи, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 08.12.2022р. №346, позивач, звільнений з військової служби наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 08.12.2022р. №55о/с у запас за станом здоров`я, виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до довідки до акту огляду Обласної МСЕК від 11.01.2023р. №1, за результатами огляду позивача від 26.12.2022р. встановлено ІІ групу інвалідності, із зазначенням про причини інвалідності - «захворювання, пов`язане з проходженням військової служби».

У свою чергу, відповідач направив висновок (про направлення документів для виплати одноразової грошової допомоги) супровідним листом від 17.02.2023р. №3/12/11/1-319, разом із заявою ОСОБА_1 від 24.01.2023р. про виплату одноразової грошової допомоги з додатковими документами, Національній гвардії України, як розпоряднику коштів для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання.

Зі змісту вказаного листа вбачається, що командування військової частини фактично вважає, що ОСОБА_1 дійсно має право на одержання вказаної одноразової грошової допомоги в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2022р., у сумі - 223290 грн.

Отже, як вірно зазначено судом 1-ї інстанції та перевірено колегією суддів, у межах спірних правовідносин оскаржувана ОСОБА_1 бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України відносно не проведення розрахунку при звільненні - невиплату йому одноразової грошової допомоги за втрату здоров`я в період військової служби - відсутня. Суд 1-ї інстанції вірно зазначив, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності після його звільнення з військової служби, але позивачем не надано до суду жодних доказів його звернення на момент звільнення із відповідною заявою та документами у порядку визначеному Порядком №975.

Вказане фактично і не заперечувалося сторонами у справі.

При цьому, на думку колегії суддів, суд попередньої інстанції обґрунтовано вказав на те, що правильність зазначеної у вказаному висновку сумі не є предметом позову у даній справі та, при цьому, така остаточно визначається розпорядником бюджетних коштів.

Інші наведені апелянтом доводи не спростовують висновків суду 1-ї інстанції та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі позивача.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з положеннями ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок стосовно доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення її прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та суб`єктивній думці останньої.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 11.12.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко