Справа № 320/11558/22
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року № 320/11558/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського (далі по тексту також відповідач, ідентифікаційний код: 07834530, адреса: 03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 28), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Національного університету оборони України імені ОСОБА_2 шодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з 26 лютого по 28 лютого 2022 року, з 01 березня по 31 березня 2022 року, з 01 квітня по 07 квітня 2022 року;

- зобов`язати Національний університету оборони України імені Івана Черняховського у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду збільшену до 100000 гривень в розрахунку на місяць за період з 26 лютого по 28 лютого 2022 року, з 01 березня по 31 березня 2022 року, з 01 квітня по 07 квітня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не виплатив йому в повному розмірі додаткову винагороду відповідно до Постанови №168 за безпосередню участь у бойових діях за спірний період.

Позивач стверджує про незворотність дії закону у часі, наслідком чого є безпідставність застосування відповідачем положень постанови КМУ №168 в редакції змін, внесених постановою №793 від 07.07.2022, оскільки на момент виникнення спірних відносин на позивача розповсюджувалась дія первинної редакції означеної постанови.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю поданої позовної заяви вимогам процесуального законодавства, із наданням позивачеві строку для усунення її недоліків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 відкрито провадження у справі №320/11558/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідач надіслав до Київського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог, зазначивши про те, що постанова №793 від 07.07.2022, якою внесено зміни до постанови КМУ №168, підлягає застосуванню з 24.02.2022.

Відповідач стверджує, що надані позивачем документи не підтверджують факт участі позивача у бойових діях або заходах відповідно до переліку, визначеного абзацами 3, 4 та 5 пункту 3 телеграми МОУ від 25.03.2022 №248/1298.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Згідно з витягом з наказу начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського (по стройовій частині) від 07.03.2022 №51 позивач вважається таким, що перебуває у відрядженні у складі зведеного дивізіону ВЧ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , з подальшим залученням до виконання бойових завдань, з 26.02.2022. підстава: лист т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_2 від 26.02.2022 №1040/136, від 02.03.2022 (вх. №1493 від 06.03.2022), посвідчення про відрядження №289, 290 від 07.03.2022.

З наявної в матеріалах справи копії посвідчення про відрядження від 07.03.2022 вбачається, що позивач з 26.02.2022 вибув до ВЧ НОМЕР_2 з подальшим залученням до бойових завдань; прибув до Університету 08.06.2022.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 08.06.2022 №127 позивача, що вибув з відрядження зведеного дивізіону ВЧ НОМЕР_2 з району виконання бойових завдань по обороні Києва та навколишніх територій виключено з продовольчого забезпечення зі сніданку 09.06.2022.

У зв`язку з не виплатою позивачу додаткової винагороди з розрахунку 100 000,00 грн на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях, позивач звернувся до суду з цим позовом, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частиною першою статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022 та від06.02.2023№ 58/2023, строк дії воєнного часу продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 у первинній редакції установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 №217 «Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» внесено зміну до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», виключивши в абзаці першому слова «(крім військовослужбовців строкової служби)».

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 №350 «Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» внесено зміну до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», доповнивши абзац перший після слів «та поліцейським» словами «, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка»,».

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 №400 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» внесено до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» зміни, що додаються, зокрема, пункт 1 постанови доповнено абзацами такого змісту:

«Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла);».

Означені постанови набрали чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Отже, з 24.02.2022 у військовослужбовців Збройних Сил України які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000, 00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

Суд зазначає, що до вказаної постанови Кабінету Міністрів України № 168 вносились зміни та доповнення, та зокрема постановою Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168», доповнено пунктом 2-1, яким визначено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Постанова Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022 набрала чинності з дня її опублікування, а саме з 19.07.2022 та підлягає застосуванню з 24 лютого 2022 року.

Відповідно пункт 2-1 Постанови №168 підлягає застосуванню з 24.02.2022.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Цьому визначенню відповідає й поняття грошового забезпечення, що відповідно до закону виплачується за рахунок держави військовослужбовцям, поліцейським, особам рядового і начальницького складу за проходження державної служби особливого характеру.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Виходячи з цього, встановлена постановою Кабінету Міністрів України №168 додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, яку держава взяла на себе обов`язок виплачувати їм на період дії воєнного стану в Україні.

З урахуванням змін до постанови №168, внесених Кабінетом Міністрів України постановою від 07.07.2022 №793, доповнено постанову пунктом 2-1 такого змісту: « 2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.».

При цьому, в обох постановах Кабінету Міністрів України (№168 і №793) передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі "Kopecky проти Словаччини" від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 змін до постанови №168 в частині установлення, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів, свідчить про те, що такі зміни вплинули на призначення та виплату додаткової винагороди шляхом встановлення нових умов для їх призначення та виплати.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що вказані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин змінили обсяг прав позивача на отримання додаткової винагороди в порядку, передбаченому постановою №168 у первинній редакції, тому відхиляє доводи відповідача щодо допустимості застосування постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 для вирішення цього спору.

Суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин змін до Постанови №168, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793, оскільки спірні правовідносини виникли до прийняття і набрання чинності Постановою №793.

За вказаними обставинами у справі вбачається, що позивач є військовослужбовцем, старшим солдатом, старшим водієм відділення матеріально-технічного забезпечення навчального центру Національного університету імені Івана Черняховського.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням, виданим Управлінням особового складу штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 03.02.2015 серія НОМЕР_3 .

Вказані обставини відповідачем по справі не оспорюються.

Згідно витягу із наказу начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського від 07.03.2022 №51, пункту 7, позивач вважається таким, що перебуває у відрядженні, у складі зведеного дивізіону військової частини НОМЕР_2 з подальшим залученням до виконання бойових завдань, з 26.02.2022.

Відповідно до посвідчення про відрядження позивач з 26.02.2022 вибув до складу зведеного дивізіону військової частини НОМЕР_2 з подальшим залученням до виконання бойових завдань, повернувся 08.06.2022.

Відповідно до наданої позивачем довідки №232 від 03.05.2022 командира полковника військової частини НОМЕР_2 вказано, що позивач, який проходить службу в навчальному центрі Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, приймав безпосередню участь у бойових діях в угрупуванні військ по обороні міста Київ та Київської області (забезпеченні здійснення заходів безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії):

з 26 лютого по 28 лютого 2022 року;

з 01 березня по 31 березня 2022 року;

з 01 квітня по 07 квітня 2022 року.

Підстава вказана: бойове розпорядження Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 01.03.2022 №2/546; наказ Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 10.03.2022 №49; рапорт командира зведеного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях у складі зведеного артилерійського дивізіону в період з 24 лютого по 07 квітня 2022 року.

Згідно довідки командира полковника військової частини НОМЕР_2 №380 від 07.10.2022 вбачається, що позивач був відряджений до військової частини НОМЕР_2 та входив до складу зведеного артилерійського дивізіону, який був створений у військовій частині НОМЕР_4 та приймав участь у стримані збройної агресії по обороні міста Києва та околиці столиці України від російської федерації.

Позивач наполягає, що за час перебування у відрядженні, він приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), на підтвердження чого має довідку №232 від 03.05.2022, в якій зазначено, що підставою для її видачі є бойове розпорядження Командування від 01.03.2022 №2/546 та рапорт командира військової частини НОМЕР_2 , але в порушення п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, накази відповідачем про виплату додаткової винагороди не приймались, додаткова винагорода у збільшеному розмірі до 100 000 грн в розрахунку на місяць, яка саме передбачена вказаною постановою, позивачу не виплачувалась.

В свою чергу відповідач вважає, що довідка позивача від 03.05.2022 №232 є такою, що не відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України №168, вимогам телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 зі змінами рішенням від 18.04.2022 №248/1529, а також, до відповідача була надана інша за формою та змістом довідка №232, яка місить в собі інші періоди участі позивача у бойових діях та підстави її видачі.

В матеріалах справи наявна доповідна начальнику Національного університету оборони України імені Івана Черняховського генералу лейтенанту Сиротенко А. від 04.08.2022 № 4293, в якій вказано, що з метою врегулювання часу участі військовослужбовців, які брали безпосередню участь у бойових діях або забезпечували здійснення таких заходів підчас воєнного стану, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, вбачається низка відомчих нормативно-правових документів, а саме: Порядок документального підтвердження …., затверджений Міністром Оборони України від 23.06.2022 за №912/з/29; Перелік органів військового управління (ОВУ), включених до складу діючих угрупувань військ Сил оборони Держави, яким надано право видавати довідки про підтвердження участі у бойових діях військовослужбовцям, які до них відрядженні, затверджений 04.07.2022 начальником Генерального штабу Збройних Сил України за №2934/ЗПУ. Водночас деяким військовослужбовцям університету (додаток), різними військовими частинами та органами військового управління, у тому числі й тимчасово створеними, були надані довідки про безпосередню участь, однак вони не можуть бути реалізовані через їх невідповідність вказаним Порядку та Переліку, у зв`язку з чим запропоновано довідки, які видані органами військового управління, відсутніми у Переліку, повертати без реалізації та довідки, які оформлені з порушенням вимог Порядку, повертати без реалізації, у разі необхідності надсилати запит на усунення недоліків.

Згідно доданого до справи Додатку Список військовослужбовців університету, які надали довідки про безпосередню участь у бойових діях з 24.02.2022 по теперішній час, та які не можуть бути реалізовані, за п. 10 значиться позивач в/ч НОМЕР_2 від 03.05.2022 №232 та в причинах невиплати вказано ОВУ відсутній в переліку.

Відповідно, вбачається, що з метою упорядкування застосування та виконання постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 видано низку відомчих нормативно-правових документів, серед яких є Порядок документального підтвердження …., затверджений Міністром оборони України від 23.06.2022 за №912/з/29 та Перелік органів військового управління (ОВУ), включених до складу діючих угрупувань військ Сил оборони Держави, яким надано право видавати довідки про підтвердження участі у бойових діях військовослужбовцям, які до них відрядженні, затверджений 04.07.2022 начальником Генерального штабу Збройних Сил України за №2934/ЗПУ.

Зокрема, вказаний Перелік ОВУ, який містить в собі перелік включених до складу діючих угрупувань військ Сил оборони Держави що мають повноваження видавати довідки на підтвердження участі військовослужбовця у бойових діях та як вбачається із Додатку до дослідженого судом списку, позивачу не виплачено спірну додаткову винагороду у розмірі до 100 000 гривень на місяць пропорційно до часу участі у бойових діях або забезпечення здійснення таких заходів через те, що військова частина НОМЕР_2 не міститься в переліку ОВУ та відповідно довідка від 03.05.2022 №232 підлягала поверненню без реалізації.

Відповідач по справі вважає, що довідка не підлягає реалізації через те, що вона складена з порушенням положень Постанови №168.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву надано довідку №232 від 03.05.2022 за підписом начальника підполковника штабу військової частини НОМЕР_2 , в якій вказано періоди безпосередньої участі позивача у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в м. Київ та Київській області у складі військової частини НОМЕР_2 :

з 26 лютого по 28 лютого 2022 року;

з 01 березня по 31 березня 2022 року;

з 01 квітня по 03 квітня 2022 року.

Підстави видачі такої довідки вказані: бойове розпорядження КСВ ЗСУ №4/214 дск від 09.02.2022; бойове розпорядження КСВ ЗСУ від 15.02.2022 №2/64т/сд; бойове розпорядження КСВ ЗСУ від 01.03.2022 №2/546 дск; наказ КСВ ЗСУ від 10.03.2022 №49; наказ командира в/ч НОМЕР_2 від 14.03.2022 №56; розпорядження з РВіА КСВ ЗСУ №116/4/2973 дск від 13.04.2022.

Відповідно, суд встановлює та погоджується із відповідачем, що вказані довідки надані сторонами до справи №232 від 03.05.2022 мають в собі різний період участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки саме в довідці, що надана позивачем вказано останній період з 01 квітня по 07 квітня 2022 року, а в довідці наданій відповідачем вказано останній період з 01 квітня по 03 квітня 2022 року. Також, вказані довідки містять різний перелік підстав для її видачі.

Крім цього, деякі дати бойових розпоряджень, що вказані у довідці №232 від 03.05.2022 за підписом начальника підполковника штабу військової частини НОМЕР_2 , що надана відповідачем разом із відзивом на позовну заяву, є значно ранішою ніж дата початку повномаштабного вторгнення Росії на територію України (24.02.2022), а саме, бойове розпорядження КСВ ЗСУ №4/214 дск від 09.02.2022; бойове розпорядження КСВ ЗСУ від 15.02.2022.

Суд зазначає, що порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України встановлений рішення Міністра Оборони України доведеним телеграмою від 25.03.2022 №248/1298.

Щодо наявності даної телеграми, позивач заперечень чи зауважень у позові не зазначив, вважає, що внесені зміни до Постанови №168, постановою Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022, не розповсюджуються на нього, відповідно його спірна довідка відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає реалізації відповідачем.

Суд вважає необхідним зазначити, що згідно дослідженої вказаної телеграми Міністра Оборони України, за пунктом 1 телеграми вбачається, що під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» (далі-бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових)дій;

бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, утому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) підчас перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ(сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань зведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань зведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

За пунктом 2 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Згідно пунктом 3 телеграми райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави-відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі бойових наказів (бойове розпорядження), журналів бойових дій (вахтовий, журнал) або журналів ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапортів (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Пунктом 4 Командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку до цієї телеграми.

За пунктом 5 телеграми виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військових частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління- командиром (начальником) військових частин.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначити підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №2 до цього доручення).

Пунктом 6 визначено, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Відповідно, рішення Міністра оборони України доведене телеграмою № 248/1298 від 25.03.2022 підлягало обов`язковому виконанню з 24.02.2022 всіма підрозділами Міністерства оборони України та Збройних Сил України й розповсюджувало свою дію на всіх військовослужбовців Збройних Сил України.

Таким чином, згідно вказаних вище пунктів 5 та 6 передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі- військових частини) - особовому складу військової частини;

керівника вищого органу військового управління- командиром (начальником) військових частин.

Та, такі накази видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Як вказує відповідач та не виклав свої заперечень позивач, рішенням Міністра оборони України від 18.04.2022 №248/1529, пункт 4 та додаток № 1 телеграми Міністра оборони України від 25.03.3033 №248/1298 було викладено в новій редакції за якою, Командирам тих військових частин (установ), що входять до складу створених (діючих) військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) та виконують завдання в районні ведення воєнних (бойових) дій, та до яких відрядженні військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною у додатку №1 до цієї телеграми та у підставах про видання такої довідки (додаток №1) обов`язково зазначати документи, визначені абз. 3 або 4 та абз. 5 пункту 3 цієї телеграми.

Зокрема, за пунктом 3 такої телеграми райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Відповідно, має бути документальне підтвердження у вигляді:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журна ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постанова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (утому числі з доданих оперативно підпорядкованих підрозділі) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах має надаватись довідка командира військової частини (установи) до якої відряджений військовослужбовець.

Таким чином, рішення Міністра оборони України яке доведено телеграмою від 25.03.2022 №248/1298, з урахуванням рішення від 18.04.2022 №248/1529, усіма підрозділами Міністерства оборони України та Збройних Сил України підлягають виконанню, ними унормовано порядок виплати додаткової винагороди, в той час як умови її виплати передбачено саме постановою Кабінету Міністрів України від28.02.2022 №168 та передбачено, що остання виплачується виходячи з розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Враховуючи вищезазначене та встановлене судом у даній справі вбачається, що довідка №232 від 03.05.2022 не відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України №168, вимогам телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 зі змінами рішенням від 18.04.2022 №248/1529, а саме в ній не зазначено бойове розпорядження військової частини НОМЕР_2 про залучення до безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії зведеного артилерійського дивізіону, до якого направлено у відрядження позивача, не вказано журнал бойових дій, в якому зазначено залучення зведеного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 до безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, відсутній рапорт командира зведеного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 про участь позивача у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Відсутність в означеній довідці передбачених пунктом 3 телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 зі змінами рішенням Міністра оборони України від 18.04.2022 №248/1529 складових, на думку суду, свідчить про її невідповідність законодавчо встановленим вимогам, наслідком чого є правомірність вчиненої відповідачем бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у порядку, встановленому Постановою №168.

Водночас, враховуючи встановлені обставини у справі та позицію відповідача, суд зазначає, що позивач не позбавлений та не обмежений у праві на отримання спірної додаткової винагороди військовослужбовця за безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за Постановою Кабінету Міністрів України №168 та за умови дотримання вимог абзаців 3 або 4 та абзацу 5 пункту 3 телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 зі змінами рішенням Міністра оборони України від 18.04.2022 №248/1529, відповідно недотримання вказаних вище вимог до складення уповноваженою особою спірної довідки мало наслідки залишення такої без реалізації.

В межах цієї справи позивачем не надано належних та достатніх доказів відповідності довідки №232 від 03.05.2022 вимогам постанови №168, пункту 3 телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 зі змінами рішенням Міністра оборони України від 18.04.2022 №248/1529 щодо порядку оформлення та подання документів для отримання спірної додаткової винагороди, надано докази, які містять розбіжності із доказами наданими відповідачем за предметом спору, крім цього деякі бойові розпорядження видані значно раніше початку повномасштабного вторгнення Росії на територію України.

Водночас суд зауважує для позивача про наявність у нього права на отримання спірної додаткової винагороди, яке в даній справі не спростовано відповідачем, за умови складення відповідної довідки з дотриманням вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, рішень та розпоряджень Міністерства оборони України.

При цьому суд зазначає, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.12.2023

Суддя Панченко Н.Д.