Справа № 400/1803/23
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/1803/23

Головуючий в 1 інстанції: Мельник О. М.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо зменшення пенсії на 5%, до 56%.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області поновити розмір пенсії до 61%.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок пенсії у розмірі 61% із 01.08.2014 року та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову вказано, що позивач з військової служби звільнений 30 червня 2008 року у відставку за пунктом 102 підпунктом 2 (за станом здоров`я), «Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 629.

У відповідності із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», на підставі наказу про звільнення та свідоцтва про хворобу від 07 травня 2008р. № 325 виданого військово - лікарською комісією УМВС Миколаївської області позивачу була призначена пенсія із розрахунку 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення та за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти, тобто за 22 календарних роки, 61 процент відповідних сум грошового забезпечення на той час.

У серпні місяці 2014 року від ГУ ПФ України в Миколаївській області поштовим відправленням, позивач, отримав лист-повідомлення про те, що за результатами контрольної перевірки пенсійної справи пенсія встановлена у розмірі 56% грошового забезпечення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо зменшення пенсії ОСОБА_1 на 5% грошового забезпечення, до 56%.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 61% грошового забезпечення з 01.08.2014 року та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом вказано, що позивача було звільнено у відставку за станом здоров`я, тоді як згідно свідоцтва про хворобу № 325 Позивача визнано обмежено придатним до військової служби, що не дає підстав для призначення пенсії в підвищеному розмірі. З 01.08.2014 пенсійну справу Позивача приведено у відповідність до законодавства, тобто з розрахунку 56 % грошового забезпечення з урахуванням 22 років вислуги. Крім того вказує про пропуск строку звернення до суду.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував на посаді провідного фахівця відділу матеріального забезпечення та експлуатації споруд управління матеріально - технічного забезпечення ГУ МНС України в Миколаївській області, майора служби цивільного захисту, якого звільнено з 30 червня 2008 року у відставку за пунктом 102 підпунктом 2 (за станом здоров`я), відповідно до Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту.

З 2008 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У відповідності із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», на підставі наказу про звільнення та свідоцтва про хворобу від 07 травня 2008р. № 325 виданого військово - лікарською комісією УМВС Миколаївської області позивачу була призначена пенсія із розрахунку 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення та за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти, тобто за 22 календарних роки 61 процент відповідних сум грошового забезпечення .

У серпні 2014 року від ГУ ПФ України в Миколаївській області поштовим відправленням, позивач, отримав лист-повідомлення про те, що за результатами контрольної перевірки пенсійної справи, пенсія встановлена у розмірі 56% грошового забезпечення.

Не погодившись з такими діями позивач звернувся до суду за відновленням свого порушеного права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивача звільнено за станом здоров`я у відставку, а не у запас, призначення та виплата позивачу пенсії за вислугу років у розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення є правомірним, а тому прийшов до висновку, що відповідачем виплата пенсії позивачу в розмірі 56% відповідних сум грошового забезпечення проводиться неправомірно.

Перевіривши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон №2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби та призначення йому пенсії) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі і на службі в органах внутрішніх справ мають право на довічну пенсію за вислугою строків служби.

З 2008 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Відповідно до пунктів «а» частини першої статті 13 Закону № 2262-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсії за вислугу років призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

Отже, розміри пенсій за вислугу років визначені в статті 13 Закону № 2262-ХІІ, які обраховуються у відсотках залежно від вислуги років.

Як встановлено з матеріалів справи, позивача було звільнено з МНС України в Миколаївській області на підставі наказу від 23.06.2008 року № 69 у відставку Збройних Сил України за пунктом 102 підпунктом 2 (за станом здоров`я) Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту звільнити зі служби.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що позивача визнано обмежено придатним до військової служби, що не дає підстав для призначення пенсії в підвищеному розмірі.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час виникнення спірних відносин) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що для визначення відсотку грошового забезпечення, з якого проводиться обчислення розміру пенсії 50 % чи 55 %, визначальне значення мала форма звільнення зі служби, а саме - у відставку чи у запас.

Відповідно до пункту 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.91 № 114 (в редакції чинній на момент призначення пенсії, далі - Положення № 114) звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України „Про військовий обов`язок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України „Про військовий обов`язок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Згідно з пунктом „б статті 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Відповідно до пункту „б статті 65 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що звільнення зі служби в запас і у відставку є різними формами звільнення та пов`язані з настанням різних обставин.

Звільнення у запас через хворобу здійснюється у випадку недосягнення особою віку, встановленого Законом № 2232-XII для перебування у запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я непридатні до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатні 2-го ступеня). Натомість звільнення у відставку через хворобу здійснюється щодо осіб, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Зазначена правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 05 лютого 2021 року в справі №1.380.2019.000262 та 11 березня 2021 року в справі № 1.380.2019.002722, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Як правильно встановив суд першої інстанції, позивача звільнено з 30 червня 2008 року у відставку за пунктом 102 підпунктом 2 (за станом здоров`я), відповідно до Положення про порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Звільнення у запас за станом здоров`я здійснюється у випадку недосягнення особою віку, встановленого Законом № 2262 для перебування у запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час. Натомість звільнення у відставку за станом здоров`я здійснюється щодо осіб, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що оскільки позивача звільнено зі служби у відставку (за станом здоров`я), а не в запас, то відповідно до наведених вище норм законодавства він має право призначення та виплату пенсії за вислугу років у розмірі 61% відповідних сум грошового забезпечення, а отже відповідачем виплата пенсії позивачу в розмірі 56% відповідних сум грошового забезпечення проводиться неправомірно, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Стосовно зазначеного апелянтом щодо пропущення строку звернення позивача з даним адміністративним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався та "повинен був дізнатись.

Так, під поняттям "дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем в позові, у серпні місяці 2014 року від ГУ ПФ України в Миколаївській області поштовим відправленням, позивач, отримав лист-повідомлення про те, що за результатами контрольної перевірки пенсійної справи пенсія встановлена у розмірі 56% грошового забезпечення.

Тобто, позивач з серпня 2014 року був обізнаний про зменшення відсоткового розміру пенсії, натомість позивач з позовом звернувся лише 02 березня 2023 року, тобто більше ніж через 8 років, а отже з пропуском строку, встановленого статтею 122 КАС України.

При цьому апеляційний суд вважає помилковим та неможливим до застосування норми ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Так, відповідно до приписів означеної статті при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сім`ям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановлених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

З огляду на зазначене, зважаючи на те, що позовні вимоги стосуються правомірності вже здійсненого перерахунку пенсії, тому застосуванню підлягають норми статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено шестимісячний строк звернення до суду, з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення свого права.

Враховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем не зазначено та в ході судового розгляду справи таких не встановлено, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 123 КАС України та залишення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок пенсії у розмірі 61% із 01.08.2014 року та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум, в частині позовних вимог за період з 01.08.2014 року по 02 вересня 2022 року без розгляду.

Така правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин положень статей122, 123 КАС України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 1140/2132/18, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів враховується судом під час вирішення наведеного спору.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок пенсії у розмірі 61% та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум за період з 01.08.2014 року по 02 вересня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 в зазначеній частині залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 12 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова