Справа № 400/8335/23
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/8335/23

Категорія:105000000 Головуючий в 1 інстанції: Устинов І.А.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту:11.09.2023 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними; визнання незаконною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі ВПВРУЗПВР у Миколаївській області ПМУМЮ (м. Одеса)) про:

- визнання незаконними дій Головного державного ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУМЮ (м. Одеса) Максімової О.О. щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 70686303;

- визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 15 травня 2023 року. ВП №70686303 винесену Головним державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУМЮ (м. Одеса) Максімовою О.О.;

- зобов`язання УЗПВР у Миколаївській області ПМУМЮ (м. Одеса) відкрити виконавче провадження з примусового виконання з примусового виконання виконавчого листа №400/10803/21 виданого 21 червня 2022 року Миколаївським окружним адміністративним судом про "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року на підставі довідки Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про розмір грошового забезпечення від 01.09.2021 року № 9/1/1075, з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат.";

- зобов`язати Головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУМЮ (м. Одеса) Максимову О.О. вчинити дії передбачені ч.2 ст. 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

- встановити контроль виконання рішення суду, шляхом зобов`язання УЗПВР у Миколаївській області ПМУМЮ (м. Одеса) надати суду звіт про виконання рішення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що державним виконавцем протиправно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки боржником не було виконано рішення суду в повному обсязі, а державним виконавцем не вчинено всіх необхідних дій, направлених на його виконання відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Окремо позивач зазначив, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не тільки залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що головним державним виконавцем Відділу правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених п.11 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки до цього ним було вчинено всі дії для забезпечення виконання рішення, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", а саме: двічі виносились постановив про накладення штрафу за невиконання рішення суду та було надіслано повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, оскільки рішення не може бути виконано без участі боржника. Відтак, і дії державного виконавця, і постанова про закінчення виконавчого провадження є правомірними.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУМЮ (м. Одеса) задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 15 травня 2023 року. ВП №70686303 винесену головним державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ПМУМЮ (м. Одеса) Максімовою О.О.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПМУМЮ (м. Одеса) ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- державним виконавцем було вжити необхідних заходів для перевірки виконання боржником рішення. Факт невиконання рішення суду сторонами виконавчого провадження визнається та підтверджується винесеними постановами про накладення штрафів, які на сьогоднішній день не оскаржені. Тобто, державним виконавцем були вжиті необхідні заходи для перевірки виконання рішення суду і тому відсутність таких дій не може в даному випадку розцінюватись як невжиття всіх необхідних заходів. Так само не є достатнім аргументом і припущення суду, що державний виконавець повинен був звертатися до суду із заявами про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;

- суд першої інстанції надано невірну оцінку іншим положенням Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема в рішенні зроблено висновок, що державний виконавець повинен вжити всіх можливих заходів для забезпечення виконання рішення, але не наводиться повний та чіткий перелік таких дій. При цьому суд першої інстанції не враховую норми Конституції України. Відповідно ст. 19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Закон чітко визначає, що наслідком надіслання до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення є винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Тобто, в даному випадку державний виконавець зобов`язаний після направлення повідомлення про вчинення правопорушення прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження. При цьому такі дії, на думку законодавця, є достатніми для забезпечення виконання рішень немайнового характеру та норми чинного законодавства не містять в собі переліку інших дій, які повинен вчинити державний виконавець.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ПМУМЮ (м. Одеса), перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року у справі №400/10803/21, задоволено позов, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Миколаївській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 01 вересня 2021 року №9/1/1075, виданої Миколаївським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки (далі МОТЦК та СП); зобов`язано ГУПФ України здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 01 вересня 2021року №9/1/1075, виданої МОЦТК та СП, та виплатити ОСОБА_1 перераховану пенсію, з урахуванням раніше виплачених сум. Рішення набрало законної сили 14 червня 2022 року.

На виконання вищезазначеного рішення 21 червня 2022 року судом видано виконавчий лист.

30 січня 2023 року відповідачем винесено постанову ВП №70686303 про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначено про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження. Разом з відкриттям виконавчого провадження, винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, копії яких направлено боржнику.

13 лютого 2023 року відповідачем за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобов`язує боржника вчинити певні дії на ГУПФ України в Миколаївській накладено штраф у розмірі 5 100 грн., зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, про що головним державним виконавцем відділу винесено відповідну постанову №70686303 від 13 лютого 2023 року, копію якої направлено боржнику.

20 березня 2023 року за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобов`язує боржника вчинити певні дії на ГУПФ України в Миколаївській накладено штраф у подвійному розмірі 10 200 грн., про що державним виконавцем відділу винесено відповідну постанову №70686303 від 20 березня 2023 року, копію якої направлено боржнику.

04 травня 2023 року головним державним виконавцем Відділу до органу досудового розслідування надіслано повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, оскільки рішення не може бути виконано без участі боржника.

Державний виконавець вважаючи, що ним вчинені всі можливі дії для виконання судового рішення 15 травня 2023 року прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) не є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що державний виконавець здійснив всі необхідні заходи для перевірки виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2022 року у справі №400/10803/21 у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа від 21 червня 2022 року, у повному обсязі.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст. 129-1 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.1 ст. 3, ч.1 ст. 5, ч.ч.1, 3 ст. 18, ст. 39, ч.ч.1-3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За правилами п.1 ч.1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно ч.1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.3 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Пунктом 11 ч.1 ст. 39 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст.63 цього Закону.

Частинами 1-3 ст. 63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Предметом спору у даній справі є правовідносини щодо прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно п.11 ч.1 ст. 39 Закону №1404-VIII.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, згідно Актів державного виконавця від 13 лютого 2023 року та 20 березня 2023 року встановлено невиконання та повторне невиконання рішення суду в частині невиплати нарахованих сум пенсії та відповідно застосовано штрафи. За наслідками встановленого повторного невиконання рішення суду, виконавцем надіслано до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

На основі цих фактів державний виконавець вважав, що вжив усіх заходів, визначених ЗУ "Про виконавче провадження", за результатами яких прийняв обґрунтовану й законну постанову про закінчення виконавчого провадження.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з аналізу правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII можливе у разі настання випадку, визначеного ч.3 ст. 63 Закону №1404-VIII, яка, у свою чергу, регламентує порядок виконання рішень немайнового характеру. У справі, що розглядається, судове рішення, яке примусово виконується, містить зобов`язання здійснити перерахунок та виплату особі пенсії, що виключає його приналежність до рішень немайнового характеру.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що ч.3 ст.63 Закону №1404-VIII встановлює обов`язок виконавця закінчити виконавче провадження лише у випадку неможливості здійснення примусового виконання рішення немайнового характеру без участі боржника.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, враховуючи приписи ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а його невиконання тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Колегія суддів наголошує, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів зазначає, що, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом №1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом №1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Частиною 3 ст. 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) не є належними і достатніми заходами виконання судового рішення.

У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 грудня 2022 року у справі №340/5200/21, від 08 грудня 2022 року у справі №457/359/21, від 27 березня 2019 року у справі №750/9782/16-а, від 07 серпня 2019 року у справі №378/1033/17, від 04 вересня 2019 року у справі №286/1810/17, від 07 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19, від 25 листопада 2020 року у справі №554/10283/18, від 13 грудня 2021 року у справі №520/6495/2020.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2023 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.