Справа № 160/30808/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 грудня 2023 року Справа № 160/30808/23
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Калугіна Н.Є., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати бездіяльності відповідача щодо надання відповіді на заяву від 29.11.2006 № 11-1020 із копією заяви позивача від 16.11.2006 протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо надання відповіді на ці заяви;

- визнати бездіяльності відповідача щодо надання відповіді на заяву позивача від 04.12.2006 протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо надання відповіді на цю заяву;

- визнати бездіяльності відповідача щодо прийняття особової справи позивача №1070 протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо прийняття особової справи позивача оформленою, відповідно до вимог законодавства України про відшкодування працівникові шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків з пронумерованими аркушами та внутрішнім описом.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 позовну заяву - залишено без руху та встановлено заявнику 10 днів для надання суду:

- заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на заяву від 29.11.2006 № 11-1020 (із копією заяви позивача від 16.11.2006) та заяву позивача від 04.12.2006;

- доказів ознайомлення позивача з матеріалами особової справи №.

Позивачем 08.12.2023 засобами системи "Електронний суд" подано до суду заяву про усунення недоліків із зазначенням причин пропуску строку звернення до суду, а також дорученням доказів ознайомлення з матеріалами особової справи №.

Обґрунтовуючи подану заяву позивач зазначив, що 15 травня 2023 року надав запит до відповідача та 24.05.2023 відвідав Фронт-офіс (new) Центрального об`єднання управління ПФУ в місті Дніпрі, де під час консультування ознайомився з відомостями та інформацією, яка міститься в документах справи № про його страхові виплати, передані на зберігання до Пенсійного Фонду України з Фонду соціального страхування України (відповідні докази долучено до заяви). Так, звернувшись 16.11.2006 із заявою до голови правління - генерального директора ВАТ «Дніпрометиз», з урахуванням наданої 29.11.2006 останнім відповіді, позивач очікував на обґрунтовану відповідь після надання ВАТ «Дніпрометиз» відповідної інформації Фондом соцстрахування. У подальшому 14.11.2022 звернувся до ПрАТ «Дніпрометиз» із проханням надати відповідну відповідь із долученням запиту до Фонду та отриманої підприємством на нього відповіді. Проте, згідно відповіді ПрАТ «Дніпрометиз» від 14.12.2022, кореспонденція за 2006 рік не збережена, така документація за законом не підлягає архівному зберіганню. Позивач був впевнений, що відповідь на запит підприємства Фондом надавалась, проте, ознайомившись з матеріалами особової справи у пенсійному фонді вказана відповідь у вказаних матеріалах відсутня. Крім того, позивач 04.12.2006 звернувся із заявою до Фонду соціального страхування України щодо направлення запиту до ВАТ «Дніпрометиз» про надання довідок про середньомісячну заробітну плату, але відповіді не отримав та був впевнений, що вона міститься в особовій справі. Проте, після ознайомлення з особовою справою позивачем встановлено, що відповідь на заяву від 04.12.2006 відсутня та скоріше за все зникла при передачі справи з Управління виконавчої дирекції ФССУ в Дніпропетровській області до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області разом з особовою справою № 1070. З огляду на викладене просив поновити строк звернення до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи та поданої заяви, зазначає наступне.

Частиною 1 статті 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі №320/2915/20 та ін.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів позовної заяви та поданої на усунення недоліків заяви судом встановлено наступне.

Так, 16.11.2006 позивач звернувся до ВАТ "Дніпрометиз" щодо надання довідок про середній заробіток перед отримання травми у 1995 та 1997 роках.

Листом від 29.11.2006 ВАТ "Дніпрометиз" повідомило позивача, що ним направлено запит до Фонду соцстрахування для отримання роз`яснення щодо формування відповідних довідок, після отримання відповіді позивачу буде надано відповідь.

У подальшому 14.11.2022 позивач звернувся до ПрАТ «Дніпрометиз» із проханням надати відповідь на заяву від 16.11.2006 із долученням запиту до Фонду та отриманої підприємством на нього відповіді. Проте, згідно відповіді ПрАТ «Дніпрометиз» від 14.12.2022, кореспонденція за 2006 рік не збережена, така документація за законом не підлягає архівному зберіганню.

Крім того, 04.12.2006 позивач звернувся до Фонду соцстрахування із заявою щодо направлення запиту до ВАТ «Дніпрометиз» про надання довідок про середньомісячну заробітну плату, але відповіді не отримав та був впевнений, що вона міститься в особовій справі.

При ознайомленні 24.05.2023 з матеріалами особової справи № позивачем встановлено, що відповіді Фонду на запит ПрАТ «Дніпрометиз» від 29.11.2006 та заяву позивача від 04.12.2006 відсутні.

Таким чином, позивач оскаржує бездіяльність щодо розгляду заяви від 29.11.2006 №11-1020 (із копією заяви позивача від 16.11.2006) та заяви позивача від 04.12.2006, яка (бездіяльність) відбулась у 2006 році.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" (в редакції чинній на момент звернення з відповідними заявами), звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені узверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Так, звертаючись із вказаними заявами у 2006 році до ВАТ "Дніпрометиз" та пенсійного фонду позивач був обізнаний про прийняття їх на розгляд та мав очікувати на їх розгляд і вирішення у визначений законодавством строк.

Проте, з даним позовом він звернувся до суду лише 24.11.2023, тобто через 17 років.

Звернення позивача у листопаді 2022 року до ПрАТ "Дніпрометиз" щодо надання відповіді на заяву від 16.11.2006 та у травні 2023 року до пенсійного органу щодо ознайомлення з матеріалами особової справи не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Суд наголошує, що у постанові від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 Верховний Суд дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Крім того, Касаційний суд звернув увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

Позивач у заяві про поновлення строку не зазначив, які об`єктивно непереборні, істотні перешкоди заважали йому звернутися до суду із позовними вимогами до відповідача та територіального управління Фонду соціального страхування України (уповноважений органом у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування до 1 січня 2023 року) упродовж встановленого строку звернення до суду з даним позовом.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо.

Позивач не навів суду об`єктивних та переконливих причин, які завадили останньому звернутись до суду із відповідним позовом у строк встановлений ст. 122 КАС України, враховуючи, що не отримавши відповідей на подані ним заяви у 2006 році, він будь-яких дій щодо з`ясування обставин та причин їх надання/ненадання (окрім звернення до ПрАТ "Дніпрометиз" у 2022 році, тобто через 16 років) не здійснював та звернувся з позовом до суду лише 24.11.2023.

Конституційний Суд України у Рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене. Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom, заява № 8225/78), пункт 96 рішення у справі "Кромбах проти Франції" (Krombach v. France, заява № 29731 /96).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на встановлені обставини, суд наголошує, що процесуальна поведінка позивача не демонструє повноти використання своїх процесуальних прав, достатньої зацікавленості щодо належного захисту своїх прав у судовому порядку.

Крім того, позивач не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду за захистом своїх прав через пасивну поведінку щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №9901/462/21 в ухвалі від 07.09.2022.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, а тому позовна заява в частині позовних вимог щодо визнання бездіяльності відповідача щодо надання відповіді на заяву від 29.11.2006 № 11-1020 із копією заяви позивача від 16.11.2006 протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо надання відповіді на ці заяви та визнання бездіяльності щодо надання відповіді на заяву позивача від 04.12.2006 протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо надання відповіді на цю заяву підлягає поверненню.

За змістом ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 169, 248, 256 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку звернення до суду неповажними.

Позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо надання відповіді на заяву від 29.11.2006 № 11-1020 із копією заяви позивача від 16.11.2006 протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо надання відповіді на ці заяви та визнання бездіяльності щодо надання відповіді на заяву позивача від 04.12.2006 протиправною та зобов`язання вчинити дії щодо надання відповіді на цю заяву повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Калугіна