Справа № 160/17521/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-
18.07.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо переходу довічної пенсії ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника, відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
В обгрунтування позовних вимог представником позивача вказано, що пенсійним органом протиправно відмовлено позивачу у переході на пенсію по втраті годувальника на підставі розрахунку, якай пенсійний орган проводив не у відповідності до розміру пенсії, яка призначена годувальнику, ОСОБА_2 , яка на час спірних правовідносин складає 28 977,78 грн.
Ухвалою від 24.07.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України. Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, належним чином посвідчені копії пенсійної справи ОСОБА_1 .
Станом на дату винесення рішення по справі відповідачем не надані витребувані судом документи.
Ухвалою від 25.09.2023 року продовжено строк розгляду справи.
15.11.2023 року представником відповідача через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому заперечується проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки переведення позивача на пенсію по втраті годувальника є недоцільним, бо призведе до зменшення розміру пенсії, про що 01.06.2023 року складено рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
13.08.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника померлого чоловіка ОСОБА_2 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 року по справі №160/21580/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в переведенні на пенсію по втраті годувальника, зобов`язання переведення на пенсію по втраті годувальника, задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення №13 від 13.08.2021 року, оформлене Відділом перерахунків пенсії №2 Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про відмову у переведені ОСОБА_1 на пенсію про втраті годувальника, направленого останній Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомленням «Про направлення рішення» від 25.08.2021 року за №0400-010206-8/112447.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 , від 13.08.2021 року, з урахуванням висновків суду.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.04.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 року справі №160/21580/21 без змін.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем повторно розглянуто заяву позивача від 13.08.2021 року про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за результатами чого прийнято рішення, яким відмовлено у призначенні пенсії, так як при розрахунку пенсії в разі втрати годувальника з 13.08.2021 року загальний розмір пенсії становить 2200,00 грн, з 01.07.2022 року 2300,00 грн, що нижчий, ніж отримує пенсію за віком ОСОБА_1 .

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Приписами частини 3 статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV від 09.07.2003 року).

Право на вибір пенсії передбачено нормою статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року, яка свідчить, що особі, яка має право на різні види пенсій (за віком, з інвалідності, за втрати годувальника), призначають один з цих видів пенсій за її вибором.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Непрацездатним членом сім`ї вважає, зокрема, дружина, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Непрацездатним членом сім`ї вважається, зокрема, дружина, яка досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Частина 2 статті 39 Закону №1058-IV визначає коло осіб, які вважаються непрацездатними і мають право на такий вид пенсії. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 39 Закону №1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Положеннями частини 1 статті 37 Закону №1058-IV визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно із ст. 46 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 сім`я, яка має право на пенсію в разі втрати годувальника, може звертатися за призначенням пенсії в будь-який час після смерті або встановлення безвісної відсутності годувальника без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до п. 3 ч. 1 та ч. 3 ст. 45 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника. Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Аналізуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи відповідача щодо недоцільності переведення позивача на інший вид пенсії, що призведе до подальшого зменшення розміру пенсії, на переконання суду, не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина не заперечує саме існування суб`єктивного права позивача на переведення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та не може перешкоджати у реалізації такого права за умови відповідного волевиявлення особи.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблеми, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист та неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Реалізація права на соціальний захист та неприпустимість обмеження прав громадян на достатній життєвий рівень закріплений нормами Конституції України, відповідно до яких конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та проти Греції» та «Малама проти Греції». «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12 липня 2001 року у справі «Ганс-Адам 11 проти Німеччини»). «Легітимні сподівання» за характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копецький проти Словачини»).

У даних правовідносинах легітимні сподівання позивача на отримання певного виду пенсії передбачені законодавством, тобто, є конкретними, отже, на них поширюється режим «існуючого майна».

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі.

Відповідно до параграфу 47 рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Корецький та інші проти України", щоб положення національного закону відповідали цим вимогам (бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю), він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства - яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки - значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується ("Маестрі проти Італії").

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому суд зазначає, що позивач просить визнати протиправною відмову та скасувати рішення, яким відмовлено у призначенні пенсії. Однак, суд з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України вважає доцільним вийти за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по справі №160/21580/21 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника, розрахованої з 50% пенсії за вислугу років, яку отримував її чоловік ОСОБА_2 до його смерті відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняти нове рішення, яким перевести ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 , з урахуванням 50% яку йому було встановлено в розмірі 28977,78 грн. без обмеження максимального розміру, відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення 13.08.2021 року, суд вказує таке.

Щодо необмеження максимальним розміром пенсії суд вказує, що права позивача в цій частині не порушені, а тому є передчасними та не підлягають задоволенню.

Стосовно розрахунку розміру пенсії позивача по втраті годувальника виходячи з 28 977,78 грн, суд зазначає таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, зокрема рішенням №93 про перерахунок пенсії розмір пенсії ОСОБА_2 складав 28 977,78 грн.

Таким чином, виходячи з системного аналізу зазначених вище норм, пенсія позивача має становити 50 відсотків пенсії померлого годувальника, яку він одержував на день смерті, а саме: 28 977,78 грн. / 50%.

При цьому, відповідачем не обгрунтовано розрахунки можливої пенсії позивача з 13.08.2021 року у розмірі - 2200,00 грн, а з 01.07.2022 року 2300,00 грн.

З урахуванням наведеного, з метою належного захисту прав позивача, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 , у розмірі 50% пенсії померлого годувальника, яку він отримував на момент смерті, з пенсії у розмірі 28 977,78 грн з дати звернення - 13.08.2021 року відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити виплату недоотриманих сум.

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом виконавчої влади певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 року у справі № 817/498/17 (№К/9901/44445/18).

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, за сукупністю наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області по справі №160/21580/21 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника, розрахованої з 50% пенсії за вислугу років, яку отримував її чоловік ОСОБА_2 до його смерті відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 , у розмірі 50% пенсії померлого годувальника, яку він отримував на момент смерті, тобто з пенсії у розмірі 28 977,78 грн з дати звернення - 13.08.2021 року відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити виплату недоотриманих сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко