Справа № 420/15090/23
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/15090/23

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко Д. О. Місце ухвалення рішення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить:

визнати протиправними дії Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) у вигляді не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.01.2023 по 14.06.2023 включно;

стягнути з Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості речового майна за період з 10.01.2023 по 14.06.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 червня 2023 року на особистий банківський рахунок позивача від військової частини НОМЕР_1 надійшло 31031,33 грн., як виплата компенсації за неотримане речове майно. Вказує, що 14 червня 2023 року позивачем на адресу відповідача направлено звернення щодо виплати йому середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.01.2023 (наступний день після звільнення) по 14.06.2023, однак станом на день подачі позову відповідь на звернення на адресу позивача не надходила. Позивач вважає, що дії відповідача щодо несвоєчасного нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно є протиправними.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.01.2023 по 14.06.2023 включно.

Зобов`язано Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.01.2023 по 14.06.2023 у сумі 30562,10 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення не врахував, що застосуванню при обрахунку розміру виплати відповідно до Порядку №260 підлягають календарні дні, а не робочі.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з наказу начальника Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) №9 від 09.01.2023 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національної гвардії України позивача, звільненого з військової служби наказом № 4о/с від 05.01.2023, 09.01.2023 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.21).

Позивачу 14.06.2023 нараховано та виплачено 31031,33 грн вартості речового майна, що підтверджується довідкою №1 та випискою по картковому рахунку.

Позивач, вважаючи, що при виплаті вищевказаної суми одноразової грошової допомоги у відповідача виник обов`язок виплати середнього грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, прийшов до висновку про визнання протиправною бездіяльність Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.01.2023 по 14.06.2023 включно та з урахуванням істотності частки зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.01.2023 по 14.06.2023 у сумі 30562,10 грн.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Спірними питаннями у справі є обґрунтованість заявлених вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі положень статті 117 КЗпП України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до абзацу 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Згідно статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців не встановлено відповідальність за невиплату або несвоєчасну виплату належних військовослужбовцям сум, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП як таких, що є загальними.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 01.03.2018 у справах № 806/1899/17, № 806/1551/17, від 19.04.2018 у справі № 806/1183/16 та від 14.03.2019 у справі № 820/660/17 та в постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 240/11214/19), від 21 квітня 2021 року (справа №120/3857/19-а).

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога, індексація тощо).

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Враховуючи, що позивач проходив службу у відповідача, який всупереч норм чинного законодавства не здійснив з ним повного розрахунку на день виключення зі списків особового складу, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати належних йому при звільненні сум на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України, що вірно встановлено судом першої інстанції.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що розрахунок середньомісячного заробітку розраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Отже, як вказано у пункті 8 Порядку №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством. Таким законодавством у даному випадку є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (який набрав чинності 20.07.2018) (далі - Порядок №260).

Тобто Порядок №260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 7 розділу І Порядку №260, серед іншого, визначено, що середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата, а тому суд першої інстанції в цій частині прийшов до помилкового висновку про необхідність застосування робочих днів при обрахунку середнього заробітку.

Тобто розрахунок середнього заробітку в даному випадку здійснюється з урахуванням календарних, а не робочих днів, як зазначено судом першої інстанції

Так, судом першої інстанції зазначено, що відповідно до довідки відповідача від 20.03.2023 №27 грошове забезпечення позивача за листопад та грудень 2022 року склало 109150,13 (41204,4+67945,73) грн. та враховуючи, що кількість робочих днів у даному місяці становить 44 (22+22), середньоденна заробітна плата позивача складає 2480,69 грн. (109150.13 / 44).

В свою чергу, вказаної довідки матеріали справи не місять, а тому ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2023 року витребувано з Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (Військової частини НОМЕР_1 ) належним чином засвідчену копію довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні два місяці, що передують місяцю його звільнення згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Вищезазначена ухвала суду відповідачем отримана засобами електронного звязку, в свою чергу вимоги ухвали не виконані, та витребувані докази до суду апеляційної інстанції не надані.

З урахуванням вищевикладеного, у суду апеляційної інстанції відсутня можливість провести розрахунок середнього заробітку, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.01.2023 по 14.06.2023 та зобов`язання здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.01.2023 по 14.06.2023 з урахуванням п. 7 розділу І Порядку №260.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що сума такого середнього заробітку за період з 10.01.2023 по 14.06.2023 року, має бути розраховано з урахуванням Порядку №260 застосовуючи кількість календарних днів, а саме 156 дні та з урахуванням істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку (сума одноразової грошової допомоги при звільненні/середній заробіток за весь час затримки розрахунку) та такий розрахунок покладається на відповідача при виконанні рішення суду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд 1-ї інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, помилково обчислив суму середнього заробітку, яку потрібно виплатити позивачеві з урахуванням робочих днів.

Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини справи та їм надано невірну правову оцінку, колегія суддів, відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року скасувати.

Ухвалити по справ нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити .

Визнати протиправними дії Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) у вигляді не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.01.2023 по 14.06.2023 включно.

Зобов`язати Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.01.2023 по 14.06.2023 з урахуванням п. 7 розділу І Порядку №260.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова