Справа № 420/26270/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/26270/23

Місце прийняття ухвали суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:

16.10.2023 року;

Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року по справі за адміністративним позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,-

В С Т А Н О В И В:

Військова академія (м. Одеса) звернулась до суду першої інстанції із позовом, в якому просила стягнути зі ОСОБА_1 витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 30777,99 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що на підставі наказів начальника Військової академії (м. Одеса) від 20.07.2018 року №373, №49-РС ОСОБА_1 зараховано курсантом на 1-й курс навчання до Військової академії та призначено на посаду курсанта. Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 04.09.2018 року №184 відповідача призначено на посаду курсанта першого курсу навчання та з 04.09.2018 року зараховано на всі види забезпечення за курсантськими нормами.

Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 20.12.2018 року №96-РС на підставі рапорту відповідача та протоколу Вченої ради Військової академії від 27.11.2018 року №5 старшого солдата ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів «через небажання продовжувати навчання», з відповідачем розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Виходячи з довідки-розрахунку від 20.12.2018 року №1/55/1946, загальний розмір витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у Військовій академії (м. Одеса) і з яким відповідач ознайомлений під розпис, становить 30777,99 грн.

У зв`язку із тим, що витрати у вказаному розмірі залишаються не сплаченими відповідачем в добровільному порядку, Військовою академією 07.09.2023 року направлено ОСОБА_1 вимогу-пропозицію за №26/1/68 про порядок та строки відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі. Відповідачу було запропоновано сплатити суму заборгованості на користь Військової академії протягом 10 днів з моменту отримання вказаної вимоги або ж, у разі неможливості провести єдино разового платежу, - звернутись до Військової академії із письмовою заявою про відстрочку чи розстрочку платежу.

Оскільки у визначений строк витрати залишаються не погашеними відповідачем, так само і заяв щодо відстрочення або розстрочення платежу від відповідача не надходило, Військова академія вимушена звернутись із цим позовом про стягнення заборгованості в судовому порядку.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року адміністративний позов Військової академії (м. Одеса) залишено без руху.

Надано позивачу строк в десять днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із наведенням інших причин, які перешкоджали вчасно звернутися до суду із даними вимогами; подання документу про сплату судового збору.

05.10.2023 року Військовою академією (м. Одеса) на виконання вимог адміністративного суду подано платіжну інструкції від 02.10.2023 року №2426 про оплату судового збору у розмірі 2147,2 грн.

Також, позивач звернувся із клопотанням, в якому ставилось питання про визнання поважними причин пропуску строку подання адміністративного позову та поновлення процесуального строку звернення до суду із цим позовом.

В обґрунтування вказаних вимог зазначено, що відповідачем не було дотримано вимоги статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та у добровільному порядку не відшкодовано Військовій академії витрати, пов`язані із його утриманням у закладі вищої освіти. У зв`язку із чим, 07.09.2023 року позивачем вжито заходи задля повернення (відшкодування) цих витрат, направивши колишньому курсанту вимогу-пропозицію щодо повернення закладу цих витрат.

Оскільки відповідач ці витрати Військовій академії не відшкодував, з цього часу у позивача виникли правові підстави для їх відшкодування в судовому порядку.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року позовну заяву Військової академії (м. Одеса) повернуто позивачу.

Вирішуючи питання щодо можливості прийняти адміністративний позов до розгляду, суд першої інстанції визначив, що позивачем порушено місячний строк звернення із цим адміністративним позовом, адже із розрахунком-зобов`язанням про добровільне повернення витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти відповідач ознайомлений з грудня 2018 року.

Суд першої інстанції зауважив на тому, що в даному випадку відлік строку звернення до суду із цим позовом розпочався через 15 днів після видання наказу №96-РС від 20.12.2018 року щодо відрахування відповідача з числа курсантів та сплинув 20.01.2019 року. Формування у вересні 2023 року Військовою академією вимоги-пропозиції, тобто через п`ять років після відрахування курсанта та невиконання останнім обов`язку добровільного відшкодування витрат на навчання, взятого ним шляхом підписання довідки-розрахунку 20.12.2018 року, не утворює підстави для не перебігу строку на звернення до суду із даними вимогами. Інакший підхід би свідчив про абсолютну руйнацію принципу правової визначеності, що суперечить засадам адміністративного судочинства.

У зв`язку із чим, суд першої інстанції вирішив, що цей позов подано із суттєвим порушенням строку та поважні причини, які об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право на судовий захист, не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.

Не погоджуючись із ухвалою суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, Військова академія (м. Одеса) подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац 1 частини 2 статті 122 КАС України).

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України.

Згідно із частинами 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналіз наведених норм показав, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду вважається проміжком часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Обов`язок доведення обставин, з якими пов`язується поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.

При цьому поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Таким чином, право на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі судом першої інстанції правильно враховано, що спори щодо проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору, що зумовлює відшкодування витрат, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України.

Отже, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що для звернення із цим позовом встановлюється місячний строк.

Одночасному врахуванню підлягає те, що відповідно до положень частини 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964, визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д","е","є", "з","и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти.

Пунктом 7 Порядку №964 передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Виходячи з обставин справи, апеляційний суд враховує, що 20.07.2018 року між Міністерством оборони України в особі начальника Військової академії та громадянином України солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.

У пункті 1 Контракту, серед іншого, обумовлено, що курсант-старший солдат ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 20.07.2018 року №374 ОСОБА_1 зараховано з 20.07.2018 року курсантом першого курсу Військової академії денної форми навчання в галузі відповідних знань, спеціальності та спеціалізації.

Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 20.07.2018 року №49-РС з 20.07.2018 року ОСОБА_1 призначено на посаду «курсант».

Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 04.09.2018 року №184 з 04.09.2018 року військовослужбовця служби за контрактом старшого солдата ОСОБА_1 поставлено на всі види забезпечення за курсантськими нормами, встановлено тарифний розряд та оклад по займаній посаді.

Також, наказом визначено виплачувати старшому солдату щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби та набавку за особливості проходження служби.

Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 20.12.2018 року №96-РС старшого солдата ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів Військової академії (м. Одеса) «через небажання продовжувати навчання» з 20.12.2018 року.

Цим наказом зі старшим солдатом ОСОБА_1 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України з 20.12.2018 року.

Наказом начальника Військової академії (м. Одеса) від 20.12.2018 року №269 старшого солдата ОСОБА_1 знято зі всіх видів забезпечення за курсантськими нормами та поставлено на всі види забезпечення за солдатськими нормами, встановлено відповідний розмір посадового окладу.

Також, на підставі Порядку №964 цим наказом визначено старшому солдату ОСОБА_1 відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у Військовій академії (м. Одеса) за період з 04.09.2018 року по 20.12.2018 року в сумі 30777,99 грн.

20.12.2018 року Військовою академією (м. Одеса) складено довідку-розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , на суму 30777,99 грн.

Згідно вказаної довідки, із розрахунком витрат відповідач погодився, що останній засвідчив під розпис 20.12.2018 року.

Разом з цим, апеляційний звертає увагу на те, що у відповідному розділі довідки-розрахунку Військовою академією не визначено курсанту строк для оплати вказаних витрат.

Повторюючись, колегія суддів, з огляду на положення пункту 7 Порядку №964, зазначає, що строк звернення до суду із цим позовом слід обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.

Наведеним спростовується правильність висновку суду першої інстанції про обчислення цього строку з моменту видання Військовою академією наказу про відрахування відповідача з числа курсантів та розірвання з ним контракту, оскільки цим наказом також строк, у тому числі в п`ятнадцять днів як вказав суд, для добровільного відшкодування витрат не визначений.

На час звернення до суду відповідачем заборгованість не відшкодована.

Строк на добровільне відшкодування витрат Військова академія передбачила у вимозі-пропозиції за №26/1/68, спрямованій на адресу відповідача 07.09.2023 року, визначивши термін для сплати витрат в десять днів з моменту одержання вимоги.

Обставини справи свідчать, що строк звернення із цим позовом слід обчислювати щонайменше через закінчення терміну, визначеного Військовою академію у вимозі-пропозиції від 07.09.2023 року.

Тому, звернувшись із адміністративним позовом 28.09.2023 року, Військовою академією (м. Одеса) дотримано строк, передбачений частиною 5 статті 122 КАС України.

Інших даних, що впливають на відлік терміну звернення із цим позовом матеріали адміністративної справи не містять.

Таким чином, під час вирішення питання про відкриття провадження у цій справі судом першої інстанції не правильно встановлено початок відліку строку звернення із цим позовом, з дослідженням і посиланням на конкретні докази.

Висновок суду першої інстанції про порушення позивачем строку, передбаченого частиною 5 статті 122 КАС України не знаходить свого обґрунтованого підтвердження, а відтак повернення адміністративного позову позивачу відбулось не у відповідності до положень статті 123 КАС України.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду не відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року скасувати.

Справу направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв