Справа № 200/9313/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 200/9313/21

адміністративне провадження № К/990/39446/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив: визнати протиправною відмову відповідача надати йому публічну інформацію, відповідно до його запиту на отримання публічної інформації від 12 липня 2021 року № 12/07-08; зобов`язати Міністерство юстиції України повторно розглянути його запит щодо отримання публічної інформації від 12 липня 2021 року № 12/07-08, з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні; стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України судові витрати.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії Міністерства юстиції України, що виявилася у наданні неповної інформації ОСОБА_1 на його запит на отримання публічної інформації від 12 липня 2021 року № 12/07-08. Зобов`язано Міністерство юстиції України повторно розглянути запит позивача на отримання публічної інформації від 12 липня 2021 року № 12/07-08, з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні.

23 листопада 2023 року Міністерство юстиції України через підсистему «Електронний суд» подало касаційну скаргу на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року, в якій зазначило про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник, посилаючись на положення пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, просить скасувати оскаржені судові рішення та відмовити в задоволенні позову.

Предметом позову у цій справі є правомірність дій відповідача у наданні неповної інформації позивачу.

Справу розглянуто судами за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі Міністерство юстиції України, з посиланням на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України указало про незастосування судами висновків Верховного Суду щодо застосування норми права, сформованих у справі №9901/172/20 (рішення від 23 листопада 2020 року), зокрема положень пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Аналізуючи аргументи заявника, з посиланням на рішення від 23 листопада 2020 року у справі №9901/172/20, Верховним Судом установлено, що у наведеному заявником прикладі судового рішення відсутні будь-які спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Так, у справі №9901/172/20 Верховний Суд, як суд першої інстанції, вирішував спір щодо права особи отримати службову інформацію, що може бути надана обмеженому колу заінтересованих осіб, що є учасниками дисциплінарного провадження. У цій справі Верховним Судом процитовано положення пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у контексті установлених Судом обставин.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що у відповідності до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, підставою касаційного оскарження зазначено незастосування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладеного у його постанові, а не у рішенні прийнятому Верховним Судом, як судом першої інстанції, оскільки це рішення може бути переглянуте та скасоване.

Наступною підставою Міністерство юстиції України указало відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема, пункту 1 частини першої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Проаналізувавши доводи заявника, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки питання застосування положень пункту 1 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» неодноразово вирішувалося Верховним Судом за подібних обставин, зокрема у справах №№200/7833/21, 380/19225/21, 640/12641/20 тощо і Суд сформував висновки стосовно цієї норми через призму оцінки обставин цих справ у взаємозв`язку з іншими нормами законодавства, що підлягали застосуванню.

Водночас із змісту оскаржених судових рішень вбачається, що пославшись на положення пункту 1 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суди також виходили із приписів інших нормативно-правових актів, що регулюють такі правовідносини. Проте доводи Міністерства юстиції України зводяться лише до цитування цієї норми закону. Отже, заявник не навів у касаційній скарзі належної аргументації, як саме такий висновок щодо указаної норми може вплинути на вирішення подібних спорів у інших справах, виходячи з обставин, установлених судами у цій справі, що мають індивідуальні ознаки, характерні виключно для цих правовідносин.

Інші мотиви касаційної скарги та її аргументи зводяться до часткового опису обставин справи, цитування норм законодавства, з посиланням на обставини справи, що свідчать про переоцінку доказів у справі, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Отже, у скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, викладеного у постанові за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали направити заявнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко