Справа № 160/24833/23
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-
27.09.2023 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (далі позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому просить:
- стягнути податковий борг з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 122 179,65 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що фізична особа ОСОБА_1 на даний час має податковий борг у сумі 122 179,65 грн. Позивач вказує, що відповідно до податкового законодавства України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податків обчислити, задекларувати та сплатити суму податку та збору в порядку та в строки визначені Податковим кодексом України. За невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку платник податків несе відповідальність. В інтегрованих картках платника податків станом на теперішній час обліковується податковий борг. Тому позивач вказує, що з урахуванням вимог ст. ст. 56, 57 Податкового кодексу України, у зв`язку з несплатою у встановлені строки донарахованих сум, грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 16.10.2023, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 02.10.2023 року направлена на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 , та отримана відповідачем 12.10.2023, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
13.10.2023 відповідач звернувся до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, шляхом надіслання матеріалів на адресу електронної пошти зазначену у поданій заяві.
16.10.2023 копію ухвали про відкриття провадження у справі від 02.10.2023 року разом із позовною заявою направлено на електронну адресу ОСОБА_1 зазначену в клопотанні про ознайомлення.
Відповідач станом на 13.12.2023 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі повідомлений належним чином.
Згідно із ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалам.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Щодо строку звернення до суду з даним позовом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, відповідно до ст.102.4 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Відповідно п.52-2 підрозділу 10 (інші перехідні положення) Розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
Цим же пунктом встановлено, що на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу (станом на час розгляду справи - абзац десятий пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України).
Законом № 591-IX до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України внесені зміни, які набрали чинності 29 травня 2020 року. Згідно з внесеними змінами слова та цифри "по 31 травня 2020 року" замінено цифрами та словами "2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)", а в абзаці восьмому - також замінено слова та цифри "до 30 березня 2020 року" - словами та цифрами "протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)".
Отже, ПК України встановив зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19).
Пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України визначає умови спрощення адміністративної процедури у період дії карантину. При цьому положення абзацу десятого щодо зупинення строків давності носить компенсаторний характер та слугує меті забезпечення можливості продовження адміністративних процедур після закінчення карантину.
Постановою Кабінету міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» від 09.12.2020 р. №1236 з змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України № 1301 від 23.12.2020, № 9 від 05.01.2021, № 25 від 18.01.2021, № 83 від 05.02.2021, № 123 від 27.01.2021, № 104 від 17.02.2021, № 154 від 24.02.2021, №230 від 22.03.2021, № 270 від 24.03.2021, № 310 від 07.04.2021, № 329 від 07.04.2021, №374 від 21.04.2021, № 405 від 21.04.2021, № 445 від 28.04.2021, № 474 від 14.05.2021, №551 від 02.06.2021, № 583 від 02.06.2021, № 611 від 16.06.2021, № 657 від 23.06.2021, №677 від 29.06.2021, № 787 від 28.07.2021, № 855 від 11.08.2021, № 889 від 18.08.2021, №954 від 13.09.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1003 від 20.09.2021, № 1066 від 11.10.2021, № 1096 від 20.10.2021, № 1102 від 25.10.2021, № 1237 від 29.11.2021, № 1240 від 24.11.2021, № 1246 від 02.12.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 1407 від 29.12.2021, № 1432 від 30.12.2021, № 1435 від 30.12.2021, № 1 від 12.01.2022, № 140 від 09.02.2022, № 229 від 23.02.2022, № 249 від 11.03.2022, № 311 від 18.03.2022, № 318 від 19.03.2022, № 369 від 26.03.2022, № 372 від 26.03.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023 відповідно до статті 29 Закону України «Про захист від інфекційних хвороб» Кабінет Міністрів України установив з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (далі - COVID-19), до 30.06.2023 р. на території України запроваджено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінетом Міністрів України від 11.03.2020 р. №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., №23, ст.896, №30, ст.1061), від 20.05.2020 р. №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., №43, ст.1394, №52, ст.1626) та від 22.07.2020 р. №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (Офіційний вісник України, 2020р., №63, ст.2029).
Враховуючи вищевикладене, строк позовної давності в період карантину визначених п.102.4 ст.102 ПК України було зупинено до 30.06.2023 р.
Також, статтю 102 ПК України доповнено пунктом 102.9 згідно із Законом №2120-ІХ від 15.03.2022 р. із змінами внесеними згідно з Законами №2142-ІХ від 24.03.2022 р., №2260-ІХ від 12.05.2022 р. Відповідно до п.102.9 ст.102 ПК України, на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків передбачених цим Кодексом.
Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку із військовою агресією російської федерації.
Указом Президента України від 14.03.2022 р. №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента від 18.04.2022 р. №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента від 17.05.2022 р. №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента від 15.08.2022 р. №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 годин 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента від 16.11.2022 р. №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено строком на 90 діб до 19.02.2023 р.
Указом Президента від 06.02.2023 р. №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 20.05.2023 р. строком на 90 діб.
Указом Президента від 26.07.2023 р. №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 18.08.2023 р. строком на 90 діб.
Враховуючи вищевикладене, строк позовної давності в період дії правового режиму воєнного стану, введенного в Україні зупиняється.
Зупинення перебігу позовної давності означає - що в період існування вказаних обставин позовна давність не обчислюється, від дня припинення цих обставин перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу що минув до його зупинення.
Велика Палата Верховного суду в постанові від 29.06.2021 р. по справі № 904/3405/19 висловила позицію про те, що зупинення перебігу позовної давності має тимчасовий характер, коли до її строку не зараховується час існування визначених законодавством обставин, за наявності яких цей строк не спливає.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Так, фізична особа ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області як платник податків.
В інтегрованих картках платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на теперішній час у відповідача, обліковується податковий борг з податку на загальну суму 122 179,65 грн.
Заборгованість по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) який виник у зв`язку із несплати нарахованих штрафних санкцій та пені у сумі
70 397,87 грн., а саме:
- пені нарахованої відповідно до ст. 129 ПК України на загальну суму 64 870,52 грн.;
Заборгованість по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними
особами за результатами річного декларування у сумі 51 508,48 грн., а саме:
- пені нарахованої відповідно до ст. 129 ПК України на загальну суму 47 926,68 грн.;
Заборгованість по адміністративним штрафам та іншим санкціям за результатами
річного декларування у сумі 273,30 грн., а саме:
- пені нарахованої відповідно до ст. 129 ПК України на загальну суму 273,30 грн.
Оскільки у добровільному порядку заборгованість відповідачем сплачена не була, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Положеннями статті 19 Конституції України проголошено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Згідно з положеннями підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Зі змісту підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, слідує, що податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно із положеннями підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Відповідно до ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або 1 суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку податку на додану, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України).
Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання (п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України).
Податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 Податкового кодексу України).
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України).
Як вбачається з матеріалів справи, на адресу відповідача направлялася податкова вимога форми «Ф» від 03.08.2013 за №59-04 на суму 976,89грн., яка була надіслана на адресу відповідача засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення, та, була отримана 14.11.2013 року.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, зокрема з інтегрованої картки платника податків, що податковий борг після направлення (вручення) податкової вимоги змінився, але не був погашений у повному обсязі, тому, у відповідача були відсутні підстави для прийняття нової податкової вимоги.
Згідно з п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Доказів оскарження відповідачем податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги у суду відсутні.
Підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України встановлено, що податкові декларації про майновий стан і доходи подаються до контролюючого органу за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним.
Пунктом 179.7 статті 179 ПК України визначено, що фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.
Відповідно до ст. 86 Кодексу результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. За результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Щодо заборгованості у позивача податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 51 508,48 грн., у тому числі 3581,80 грн. - основний платіж, 47 926,68 грн. - пеня, суд зазначає наступне.
Підпунктом 54.3.3. п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Відповідно до абзацу першого п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Доказів оскарження вищевказаного податкового повідомлення - рішення відповідачем в судовому порядку не надано, тому податковий борг (грошове зобов`язання) відповідача вважається узгодженим.
Окрім того відповідачу відповідно до ст.129 Кодексу нараховано 47 926,68 грн. - пеню, що підтверджується розрахунком пені.(а.с.6-7).
Щодо податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 70 397,87 грн, з яких 5527,35 грн - основний платіж та 64 870,52 грн - пеня.
Окрім того відповідно до ст.129 Кодексу відповідачу нараховано пеню у розмірі 64 870,52 грн., що підтверджується розрахунком пені.(а.с.6-7).
Підпунктом 168.4.5 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України фізична особа, відповідальна згідно з вимогами розділу IV Кодексу за нарахування та утримання податку, сплачує (перераховує) його до відповідного бюджету.
Вказані вище суми податкового зобов`язання не були сплачені у строк визначений ПК України і тому, згідно ст. 14.1.175 Податкового кодексу України суми податкового зобов`язання визначені контролюючим органом набули статусу податкового боргу.
Доказів оскарження наведених податкових повідомлень-рішень матеріали справи не містять.
Правовими положеннями п.59.1 статті 59 Кодексу встановлено, що у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова! вимога додатково не надсилається (не вручається) (ст.59,5 Кодексу).
Криворізькою північною об`єднаною ДПІ (Криворізьке відділення) було надіслано податкову вимогу форми «Ф» №59-04 від 03.08.2013, що підтверджується матеріалами справи.
Однак відповідачем в адміністративному та судовому порядках не оскаржувалась, у зв`язку з чим не вважається відкликаною у порядку ст.60 Кодексу. (а.с.36-37).
Відповідно до п.95.1 ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно із п.п. 95.2, 95.3 ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Згідно із п.п. 87.11 ст. 87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Наявність податкового боргу підтверджується: податковими повідомленнями-рішеннями, довідкою про наявність боргу, витягом з інтегрованої картки платника податків, копією корінця податкової вимоги з доказами надсилання.
Надаючи оцінку вимогам контролюючого органу в частині стягнення пені, суд звертає увагу на наступне.
Разом з цим суд зазначає, що підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 статті 129 ПК України (в редакції, яка була чинною до 01.01.2017) визначалося, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня. Нарахування пені розпочинається у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження). Нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань (п.129.3.1 ст. 129 ПК України).
У зв`язку із прийняттям Закону № 1797-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, пп.129.1.1 п. 129.1 ст.129 ПК України викладений в такій редакції: «Нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
Виходячи зі змістовного аналізу наведеної вище норми права, можна зробити висновок, що таким чином законодавець мав на меті конкретизувати період нарахування пені, передбаченої ст.129 ПК України й убезпечити платників податків від надмірного тягаря відповідальності, встановленого раніше чинними положеннями цієї норми. Тобто законодавець передбачив ретроспективну дію положень пункту 129.1.1 статті 129 ПК України в частині періоду нарахування пені на суми податкових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.
Разом з тим, згідно із пп. 1 п. 81 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16 січня 2020 рокуза№ 466-IX, у ст. 129 у п. 129.1 пп. 129.1.1 і 129.1.2 викладено в такій редакції: "129.1.1. при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, або при нарахуванні контролюючим органом грошового зобов`язання, визначеного за результатами перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом; 129.1.2. при нарахуванні контролюючим органом за результатами перевірки податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, у разі виявлення його заниження - на суму такого заниження, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків цього зобов`язання за відповідний податковий (звітний) період, щодо якого виявлено заниження, та за весь період заниження (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження)".
Відповідно до положень п. 1 розділу ІІ «Прикінцеві положення» наведеного Закону України від 16 січня 2020 року № 466-IX, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім змін: зокрема, до статті 129 Податкового кодексу України, що набирають чинності з 1 січня 2021 року.
Виходячи з п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, оскільки пеня не може бути нарахована під час дії карантину, днем закінчення нарахування пені є 29.02.2020.
Таким чином, оскільки право на нарахування пені у позивача виникло після проведення перевірки та оформлення її результатів, зважаючи на дію карантину та день закінчення нарахування пені 29.02.2020, тобто саме за правилами норми статті 129 ПК України у редакції, яка діяла до 01.01.2021, мало відбуватись нарахування пені у спірних правовідносинах, позаяк період застосування такої процедури закінчується 29.02.2020.
Із наведеного розрахунку слідує, що пеню нараховано за період, який перевищує 1095 днів та під час дії карантину - по 25.09.2020, тоді як, починаючи з 01.03.2020 така пеня не повинна була нараховуватись, а нарахована пеня повинна бути списана з огляду на приписи Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (COVID-19)»від 17.03.2020, №533-IX, яким внесено зміни до підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, що доповнений пунктом 52-1.
Відповідно до абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.
Отже, нарахування відповідачу пені за період з 18.03.2020 року по 04.08.2021 є протиправним, оскільки суперечить п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України.
Разом з тим, загальний період нарахування пені не може перевищувати встановлений статтею 102 ПК України строк давності. Норма пункту 102.1 статті 102 ПК України пов`язує відлік строку давності саме із останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань. Передумовою початку нарахування пені є невиконання платником обов`язку зі своєчасної сплати податкового зобов`язання.
ПК України не визначає окремо строки давності для нарахування пені, самі норми щодо порядку нарахування та сплати пені встановлені окремою Главою 12 «Пеня», у той час як штрафні (фінансові) санкції, штрафи передбачені Главою 11 «Відповідальність». Натомість, ПК України визначає як строки давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій, так і для самостійного визначення контролюючим органом суми грошових зобов`язань, а також строк давності оскарження платником рішень контролюючого органу.
Строки давності для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) визначає стаття 114 ПК України, згідно з якою граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, встановлених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Оскільки пеня є різновидом фінансової відповідальності, а строки давності для застосування пені ПК України не визначено, для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, мають застосовуватись загальні строки давності, передбачені статтею 102 Податкового кодексу України, а саме 1095 днів.
Враховуючи, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та нарахування пені до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 ПК України, відповідно штрафні санкції та нарахування пені можуть бути застосовані в межах 1095 днів, починаючи з дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань.
Як убачається з наданого позивачем розрахунку сум податкового боргу (арк. спр. 6-7), нарахування пені відбувалось на підставі статті 129 ПК України на суму грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом з 25.11.2013 по 12.10.2020 на податкову на вимогу №008451703 від 11.10.2013.
Разом з тим, платник податків не має нести надмірний тягар відповідальності щодо сплати пені.
Отже, нарахування пені, на визначені контролюючим органом та не сплачені в строк, передбачений ПК України, грошові зобов`язання, повинно відбутись не пізніше 1095 днів.
Таким чином, слід дійти висновку, що у позивача були підстави для нарахування пені на суму грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки за період з 25.11.2013 протягом 1095 днів, тобто до 25.11.2016, а подальше нарахування пені є незаконним.
Поряд з тим, нарахована пеня за період з 27.01.2014 до 25.01.2017 підлягає списанню відповідно до пункту 101.1, підпункту 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 як безнадійний борг.
При цьому, суд ураховує позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі № 807/2097/16, що обов`язок сплати пені пов`язаний з обов`язком погашення податкового боргу, тому у разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня.
Аналогічної правової позиції щодо порядку нарахування пені на суми податкових зобов`язань з урахуванням строку давності викладений Касаційним адміністративним судом в складі Верховного Суду у постанові від 04 листопада 2021 року по справі № 420/7133/19.
Таким чином, Податковим кодексом України визначено граничні періоди, за які контролюючим органом можуть проводитися перевірки платників податків та визначатися сума грошових зобов`язань і може бути стягнуто податковий борг, зокрема, штрафні санкції та пеня, що обмежуються 1095 днями після настання відповідної події.
Отже, нарахування контролюючим органом суми пені поза межами вказаного строку є порушенням норм податкового законодавства.
Окрім того, у постанові від 12 липня 2022 року у справі № 160/7345/20 Верховний Суд зазначив, що у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягає, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, протягом строків, визначених законодавством, правильність нарахування пені за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу.
Законом України від 17.03.2020 №533-IX Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-2019) (набрав чинності 18.03.2020 підрозділ 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України доповнено пунктом 52-1.
Згідно з абзацом одинадцятим пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.
Лише постановою КМУ від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, можна зробити висновок, що звільнення від нарахування пені на період дії карантину є заходом державної підтримки платників податків та такий захід застосовується щодо всіх випадків нарахування пені з будь-якого податку, встановленого ПК України. Тобто, на період дії карантину платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.
Отже, виходячи з п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, оскільки пеня не може бути нарахована під час дії карантину, останнім днем закінчення нарахування пені мало б бути 29.02.2020.
Судом досліджено матеріали інтегрованої картки платника податків. Спірна пеня нарахована за період, який розпочався до дії карантину, та одночасно після нього.
Тобто, всупереч пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, за період з 01.03.2020 відповідачем було безпідставно нараховано пеню, яка підлягає обов`язковому списанню.
В контексті наведеного, суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, зазначені у постанові від 28.10.2022 у справі № 200/5487/21, за яким, зокрема, важливо встановити дату початку нарахування пені та дату закінчення її нарахування, а також суму на яку така нараховується.
Так, судом встановлено, що з 09.04.2020 по 24.06.2020 контролюючим органом нараховано пеню на борг платника податку (додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 3850,21 грн., тобто вже під час дії карантину.
Також судом встановлено, що з 30.03.2020 по 13.10.2020 контролюючим органом нараховано пеню на борг платника податку (додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 18 680,73 грн., тобто вже під час дії карантину.
Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача податкового боргу в частині нарахованої пені (у розмірі 22 530, 94 грн.) у спірному випадку є необґрунтованими та не підлягають задоволенню
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що нарахована сума пені за результатами податкової перевірки за період з 25.11.2013 по 12.10.2020 на податкову вимогу № №008451703 від 11.10.2013 здійснена із порушенням положень податкового законодавства, всупереч наданих законом повноважень, а тому вона не може бути стягнута з відповідача.
Отже, позовні вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст.2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути податковий борг з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 9 109,15 грн (дев`ять тисяч сто дев`ять грн. 15 коп.).
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець