Справа № 120/13183/23
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 грудня 2023 р. Справа № 120/13183/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправним, на думку позивача, рішенням про відмову у призначенні дострокової пенсії від 10.07.2023 №12.

Відтак, позивач звернувся до суду, з метою скасування вказаного рішення та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу:

- період проходження військової служби з 10.05.1987 по 22.01.1989 в Республіці Афганістан з розрахунку один місяць служби за три місяці;

- період роботи з 01.01.1992 по 26.11.1992 на Норільському гірничо-металургійному комбінаті Мінцвітмета СРСР;

- період роботи з 31.08.1994 по 26.04.1999 в ТОВ "Олівія".

Ухвалою від 04.09.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

19.10.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує заявлені вимоги. По суті позовних вимог відповідач вказав, що 16.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення дострокової пенсії за віком згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058.

Розгляд даної заяви здійснювався Головним управління Пенсійного фонду України в Сумській області за принципом екстериторіальності.

За наслідками розгляду заяви Головним управління Пенсійного фонду України в Сумській області винесене рішення про призначення Позивачу пенсії за віком згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058.

При опрацюванні матеріалів електронної пенсійної справи (ЕПС) Позивача виявлено, що період роботи з 01.01.1992 по 26.11.1992 (робота в рф) та з 31.08.1994 - 26.04.1999 зараховано безпідставно.

Відтак, оскільки, під час опрацювання ЕПС було виявлено зауваження щодо правомірності призначення пенсії як учаснику бойових дій та зарахування періодів роботи 01.01.1992 - 26.11.1992, 31.08.1994 - 26.04.1999 до страхового стажу, з 01.07.2023 було припинено виплату пенсії.

За наслідками повторного розгляду заяви позивача від 16.05.2023, Головним управлінням прийняте рішення про відмову у призначення пенсії від 10.07.2023 №12.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховані згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.08.1985 періоди роботи з:

- 01.01.1992 по 26.11.1992, оскільки відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 російська федерація з 01.01.2023 не є державою-учасницею Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення, відтак дія вказаної угоди між Україною та російською федерацією припинилась внаслідок виходу з Угоди одного з підписантів, а саме російської федерації, з 01.01.2023.

Внаслідок виходу з вказаної угоди України, Угода від 13.03.1992 припинила дію з 19.06.2023 щодо взаємовідносин України з іншими державами-учасницями вказаної угоди.

Також відповідач зазначає, що основним документом для дострокового призначення пенсії є посвідчення учасника бойових дій. Відповідно до посвідчення НОМЕР_2 від 18.12.1996, наданим Позивачем, має місце невідповідність прізвища « ОСОБА_2 » з паспортними даними « ОСОБА_3 ».

Щодо періоду з 31.08.1994 по 26.04.1999, то на печатці в записах 09-11 ідентифікаційний код підприємства відсутній, при цьому відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, записи про прийняття на роботу та звільнення внесені одночасно одним чорнилом.

Уточнюючих довідок для зарахування вищевказаного періоду роботи Позивачем не подавалося.

Відтак, страховий стаж Позивача становить - 23 роки 08 місяці 11 днів, що не є достатнім для призначення дострокової пенсії за віком відповідно до Закону №1058, оскільки необхідний стаж роботи повинен становити 25 років.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважає, що спірне рішення про відмову позивачу у призначенні дострокової пенсії є правомірним, а вимоги безпідставними.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою від 16.05.2023 про призначення дострокової пенсії за віком згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058.

Розгляд даної заяви здійснювався Головним управління Пенсійного фонду України в Сумській області за принципом екстериторіальності.

За наслідками розгляду заяви Головним управління Пенсійного фонду України в Сумській області 16.05.2023 винесене рішення про призначення пенсії за віком згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058.

Відповідач, опрацювавши матеріали електронної пенсійної справи (ЕПС) Позивача, прийняв спірне рішення №12 від 10.07.2023 про відмову в призначенні пенсії.

Відповідно до змісту спірного рішення страховий стаж заявника становить - 23 роки 08 місяці 11 днів.

Результатом розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховані згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.08.1985 періоди роботи з:

- 01.01.1992 по 26.11.1992 (робота в Російській Федерації), оскільки РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992;

- 31.08.1994 по 26.04.1999, оскільки згідно п. 7 Положення про Єдиний реєстр підприємств та організацій України, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118, ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітності та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках і штампах. На печатці в записах 09-11 ідентифікаційний код підприємства відсутній, при цьому відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, записи про прийняття на роботу та звільнення внесені одночасно одним чорнилом.

Основним документом для дострокового призначення пенсії є посвідчення учасника бойових дій. Відповідно до посвідчення НОМЕР_2 від 18.12.1996 наданим Позивачем має місце невідповідність прізвища « ОСОБА_2 » з паспортними даними « ОСОБА_3 ».

Відтак, у рішенні постановлено відмовити позивачу в призначені пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю страхового стажу та невідповідністю прізвища в посвідчені учасника бойових дій з паспортними даними.

Позивач не погоджується із прийнятим рішенням, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами У країни.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-ІУ).

Відповідно до пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

У вказаній редакції пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV був викладений на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 3 жовтня 2017 року N 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), який набрав чинності 11.10.2017 та є чинним на сьогодні.

Окрім внесених змін до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, Законом № 2148-VIII також внесено низку інших істотних змін до Закону № 1058-IV, зокрема доповнено його окремим розділом XIV-1 під назвою "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян" (статті 114-115).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

За обставин справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області 16.05.2023 прийняте рішення про призначення позивачу пенсії за віком згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058.

Відповідач, опрацювавши матеріали електронної пенсійної справи (ЕПС) Позивача 10.07.2023 прийняв спірне рішення №12 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу та невідповідністю прізвища в посвідчені учасника бойових дій з паспортними даними.

Зокрема, до страхового стажу згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 06.08.1985 не зараховані періоди роботи з:

- 01.01.1992 по 26.11.1992, (робота в Російській Федерації), оскільки РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992;

- з 31.08.1994 по 26.04.1999, оскільки згідно п. 7 Положення про Єдиний реєстр підприємств та організацій України, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118, ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітності та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках і штампах. На печатці в записах 09-11 ідентифікаційний код підприємства відсутній, при цьому відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, записи про прийняття на роботу та звільнення внесені одночасно одним чорнилом.

Основним документом для дострокового призначення пенсії є посвідчення учасника бойових дій. Відповідно до посвідчення НОМЕР_2 від 18.12.1996 наданим Позивачем має місце невідповідність прізвища « ОСОБА_2 » з паспортними даними « ОСОБА_3 ».

Щодо не зарахування періоду роботи позивача в Російській Федерації на Норільському гірничо-металургійному комбінаті Мінцвітмета СРСР з 01.01.1992 по 26.11.1992, то суд такі висновки відповідача оцінює критично з огляду на те, що Російська Федерація припинила участь в Угоді з 01.01.2023, а відтак вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Так, одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Російської Федерації.

При цьому метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до ст. 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно зі ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності даною Угодою.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019 у справі № 676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі № 555/2250/16-а, від 20.07.2020 у справі № 174/421/17 (2-а/174/64/2017) та від 29.03.2023 у справі № 360/4129/20.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 № 01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж та заробітна плата, набуті ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території Російської Федерації.

01.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" (далі - Закон № 2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" (далі Постанова № 1328), яка набрала чинності 02.12.2022 якою постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Разом із тим, відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Таким чином, положення Закону № 2783-ІХ підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови № 1328 з 02.12.2022.

З приводу не зарахування позивачу до страхового стажу періоду з 31.08.1994 по 26.04.1999 через відсутність на печатці коду підприємства ТОВ "Олівія", то суд вказує на таке.

Частиною 2 ст. 24 Закону №1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Абзацом першим частини четвертої статті 24 Закону №1058 встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон №1788), та ч. 1 ст. 48 КЗпП, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відтак, страховий стаж, набутий до 01.01.2004, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними постановою Кабінету Міністрів від 12.08.1993 №637.

Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд установив, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження його трудового стажу. Спірні записи не містять недопустимих перекреслень, виправлень чи дописок, які би змінювали їх суть та зміст. Записи містять підпис особи та скріплені печаткою, містять підстави прийняття та звільнення позивача з роботи за розпорядчими документами, що вказує на їх відповідність положенням Інструкції №58.

Відповідно до позиції Верховного Суду у справі №677/277/17, викладеній у постанові від 16.02.2018, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Щодо відсутність на печатці коду товариства з обмеженою відповідальністю "Олівія", то це не є підставою відмови у зарахуванні страхового стажу для позивача, оскільки недотримання підприємством вимог законодавства є підставою відповідальності для останнього, а не для особи, яка звернулася за призначенням пенсії.

З метою забезпечення єдиного державного обліку підприємств та організацій усіх форм власності Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 22.01.1996 №118 "Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України", пунктом 6 якої підприємствам та організаціям, що не були внесені до Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України і згідно з Положенням про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України підлягають включенню до останнього, а також суб`єктам господарської діяльності, в реєстраційних даних яких сталися зміни, подати до 31 березня 1996 відповідним органам державної статистики документи, необхідні для включення до реєстру або внесення змін до нього.

З підстав наведених вище, суд погоджується із доводами позивача, що відповідач протиправно не зарахував заявнику період роботи у ТОВ "Олівія" з 31.08.1994 по 26.04.1999 до його страхового стажу.

З приводу того, що відповідно до посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 18.12.1996, має місце невідповідність прізвища з паспортними даними, то суд установив, що згідно з паспортними даними прізвище заявника є " ОСОБА_3 ", натомість прізвище в посвідченні - " ОСОБА_2 ", які зазначені відповідно до відомостей військового квитка НОМЕР_3 . Даний військовий квиток виданий на російській мові, оскільки позивач призваний на строкову службу до лав радянської армії Норільським міським військовим комісаріатом Красноярського краю. Відповідно прізвище позивача за оригіналом цього документу зазначений як " ОСОБА_4 ", що в перекладі українською відповідає паспортним даним " ОСОБА_3 ".

Разом з тим, на підтвердження того, що позивач брав участь у бойових діях в складі діючої армії, останній надав довідку від 15.05.2023 року №378, видану другим відділом Хмільницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (а.с. 18).

За змістом довідки, ОСОБА_1 проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій у Демократичній Республіці Афганістан з 10.05.1987 року по 22.01.1989 року у в/ч пп НОМЕР_4 , та цей період підлягає зарахуванню до трудового стажу на пільгових умовах, як один місяць служби за три місяці.

Відповідно до пункту 6 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до стажу роботи на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міноборони.

Відтак, період участі позивача у бойових діях на території Республіки Афганістан підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 , у якому зазначено, що приймав участь у бойових діях у складі ВЧ пп НОМЕР_4 та довідкою, виданою зазначеним ТЦК та СП, на підставі військового квитка.

Згідно з пунктом 13 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються військовозобов`язані, які призивалися на навчальні збори і направлялися до Афганістану в період ведення там бойових дій.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З огляду на встановлені обставини, спірності щодо зарахування періоду участі позивача у бойових діях на території Республіки Афганістан до страхового стажу не було, позаяк цей стаж не зарахований відповідачем через невідповідність прізвища позивача у посвідченні серії НОМЕР_2 від 18.12.1996 та паспортом.

Проте, суд вважає, що позивач надав до пенсійного органу всі наявні у нього документи, які підтверджують його участь у бойових діях на території Республіки Афганістан у період з 10.05.1987 по 22.01.1989.

На підставі вищевикладеного, суд вважає рішення про відмову у призначенні дострокової пенсії від 10.07.2023 №12 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З метою ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати Відповідача зарахувати до страхового стажу:

- період проходження військової служби з 10.05.1987 по 22.01.1989 в Республіці Афганістан з розрахунку один місяць служби за три місяці;

- період роботи з 01.01.1992 по 26.11.1992 на Норільському гірничо-металургійному комбінаті Мінцвітмета СРСР;

- період роботи з 31.08.1994 по 26.04.1999 в ТОВ "Олівія".

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі №227/3208/16-а.

З огляду на те, що пенсія позивачу була призначена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області з 16.05.2023 року, а припинена виплата з 01.07.2023, що підтверджується матеріалами справи, то суд доходить висновку про необхідність зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії позивачу з дати її припинення та з цієї дати нарахувати та виплатити суми призначено пенсії згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058.

При задоволенні цієї частини вимог, суд, використовуючи повноваження, передбачені ч. 2 ст. 9 КАС України, самостійно визначає формулювання резолютивної частини судового рішення, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.

Статтями 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позов задоволено, то на користь позивача слід стягнути витрати щодо сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №12 від 10.07.2023 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу:

- період проходження військової служби з 10.05.1987 по 22.01.1989 в Республіці Афганістан з розрахунку один місяць служби за три місяці;

- період роботи з 01.01.1992 по 26.11.1992 на Норільському гірничо-металургійному комбінаті Мінцвітмета СРСР;

- період роботи з 31.08.1994 по 26.04.1999 в ТОВ "Олівія".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області поновити ОСОБА_1 з 01.07.2023 виплату пенсії та з цієї дати нарахувати та виплатити суми призначеної пенсії згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 13322403, вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна