Справа № 580/1830/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1830/20
УХВАЛА

11 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року за виключними обставинами у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії №2 від 12.04.2020 №78 "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора";

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Черкаської області від 28.04.2020 року №124к про звільнення позивача;

- поновити позивача на посаді, рівнозначній посаді, яку він займав станом на момент звільнення;

- стягнути з прокуратури Черкаської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 (з урахуванням ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 про виправлення описки) адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення кадрової комісії №2 Офісу Генерального прокурора від 02.04.2020 № 78 про неуспішне проходження заступником начальника відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Черкаської області від 28.04.2020 №124к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Черкаської області; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Черкаської області з 18.05.2020, або на рівнозначній посаді в Черкаській обласній прокуратурі; стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.05.2020 до 10.03.2021 у розмірі 335085,00 грн з вирахуванням при виплаті встановлених податків, зборів та обов`язкових платежів; допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в сумі 28035,00 з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційні скарги Черкаської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора задоволено. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

За результатами оскарження вказаної постанови в касаційному порядку, постановою Верховного Суду від 14.12.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 залишено без змін.

Позивач звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у даній справі.

Вказана заява мотивована тим, що рішенням Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 3-5/2022(9/22) у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (щодо гарантій незалежності прокурора) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ. Оцінюючи конституційність оспорюваного припису Закону №113, Конституційний Суд України вважає, що хоча цей припис і не можна вважати індивідуальним актом права, яким скаржника було звільнено з посади прокурора, він все ж має ознаки акта правозастосування, оскільки в ньому констатовано, що суб`єкт права на конституційну скаргу та всі інші прокурори «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори... вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади». Аналіз конституційних норм у їх посутньому взаємозв`язку, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави для висновку, що Верховна Рада України як єдиний орган законодавчої влади в Україні не є суб`єктом правозастосування та не повноважна ухвалювати акти права або в інший спосіб долучатись до правозастосування у процедурі призначення та звільнення певної особи або групи осіб із посади за винятком випадків, коли за Конституцією України Верховну Рада України наділено відповідними повноваженнями. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюваний припис Закону № 113, а саме пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року, а саме «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» суперечить частині першій статті 8 Основного Закону - України.

Черкаська обласна прокуратура подала відзив на вказану заяву, в якому зазначила, що наведене позивачем рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії в часі та не впливає на спірні правовідносини, які мали місце в період 2019-2020 роки.

Офіс Генерального прокурора також подав відзив на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якому вказав, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення і за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що позивач просив здійснювати розгляд заяви про перегляд судового рішення за виключними обставини без його участі, відсутність клопотань від інших учасників справи про розгляд справи за їх участю, введення в Україні воєнного стану, та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для перегляду рішення суду апеляційної інстанції за виключними обставинами, колегія суддів доходить наступних висновків.

Рішенням Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 3-5/2022(9/22) у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (щодо гарантій незалежності прокурора) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України виклав висновок, що оспорюваний припис Закону № 113, а саме пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року, а саме «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» суперечить частині першій статті 8 Основного Закону - України.

З огляду на зазначене рішення Конституційного Суду України, заявник вважає, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у даній справі має бути переглянута за виключними обставинами.

Відповідно до ч.1 ст.361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з п.1 ч.5 ст.361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною 6 ст. 361 КАС України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Згідно зі ст.362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

При цьому, колегія суддів зазначає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Згідно зі ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційним Судом України в рішенні від 01 березня 2023 року № 3-5/2022(9/22) вказано про втрату чинності пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури», з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, саме з 01 березня 2023 року втратили чинність положення пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури», однак наведена правова норма поширює свою дію на правовідносини, які виникли до 28 лютого 2023 включно.

Враховуючи те, що як на час виникнення спірних правовідносин, звернення позивача до суду, розгляду справи судом першої, апеляційної та касаційної інстанцій, в тому числі і станом на дату прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 30.11.2021 у даній справі положення пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» були чинними, а тому відсутні підстави вважати рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 3-5/2022(9/22) виключною обставиною для перегляду постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у даній справі.

Визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідачі є органами виконавчої влади, які в своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому вони не мали підстав не враховувати норми законодавства, що були чинні на час прийняття відповідних рішень.

За таких обставин, рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 3-5/2022(9/22) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про перегляд за виключними обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у даній справі, оскільки рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 3-5/2022(9/22) не вплинуло на правильність висновків суду під час прийняття рішення про перегляд якої просив заявник.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №808/1628/18 викладено правовий висновок, за яким положення п.1 ч.5 ст.361 КАС України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Слід звернути увагу, що словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення» про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2020 року, якою справу № 808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

Враховуючи вказані положення чинного законодавства, а також, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 в даній справі, про перегляд якого за виключними обставинами просить позивач, у задоволенні адміністративного позову відмовлено, колегія суддів зазначає, що таке рішення не може вважатись невиконаним, в розумінні положень п.1 ч.5 ст.361 КАС України, оскільки таке рішення не передбачає примусового виконання.

В той же час, наявність Рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №3-5/2022(9/22) не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, крім того, на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття судових рішень у даній справі положення пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури», яким передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» були чинними та підлягали застосуванню.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №8081628/18, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п. 41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зокрема, в п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

На підставі вищенаведеного, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у даній справі за виключними обставинами.

Керуючись ст.ст.311, 321, 325, 329, 361, 369 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року за виключними обставинами у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма