Справа № 640/13409/21
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року справа №640/13409/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, Центрального міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, подання зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Державної міграційної служби України (далі - відповідач-1), Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (далі - відповідач-2), Центрального міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області (далі відповідач-3), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення начальника ДМС України від 30.11.2020р. №81-9169/2-20, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну та скасована посвідка на постійне проживання на території України серії НОМЕР_1 від 25.11.2015р. гр. російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправним та скасувати подання Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань НПУ від 21.08.2020р. №4767/55/115/02-2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та скасована посвідка на постійне проживання на території України серії НОМЕР_1 від 25.11.2015р. гр. російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області утриматись від прийняття рішення про примусове повернення/видворення з України гр. російської федерації ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ; посвідка на постійне проживання на території України серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з подальшою забороною в`їзду на територію України строком на три роки з підстав, викладених у наведеному поданні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірне рішення відповідача-1, яким позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, посвідку на постійне проживання на території України, а також спірне подання, не містять обґрунтованих посилань на докази того, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні, відповідно до ст.12 Закону України «Про імміграцію».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд у порядку письмового провадження.

Законом України від 13.12.2022р. №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна вказана справа, яку відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, було передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Маричу Є.В.

Ухвалою суду від 17.11.2023р. справу №640/13409/21 за наведеним позовом прийнято до провадження, вирішено здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За змістом поданих до суду відзивів на позовну заяву, відповідачі стверджують, що при винесенні спірного рішення та подання діяли в межах повноважень, встановлених законом, та просили відмовити позивачу у задоволенні позову.

У поданих до суду відповідях на відзиви позивач просить задовольнити позовні вимоги, при цьому вказує на те, що доводами відзивів не спростовано висновків позовної заяви.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) є громадянином російської федерації.

30.03.2007р. до відділу ІРФО Знам`янського МРВ УМВСУ в Кіровоградській області звернулася із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянка рф ОСОБА_2 (паспорт № НОМЕР_3 ). До заяви були внесені дані неповнолітніх дітей заявниці: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Разом ОСОБА_2 із відповідними заявами звернулись її повнолітні діти громадяни рф ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; паспорт № НОМЕР_4 ; позивач по справі), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; паспорт № НОМЕР_5 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; паспорт № НОМЕР_6 ).

Враховуючи правильність оформлення документів щодо надання дозволу на постійне проживання в Україні та відсутність підстав для відмови у його наданні, 14.05.2007р. Державним департаментом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВСУ прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці рф ОСОБА_2 згідно п. 4 ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію» в редакції Закону від 22.07.2005р., як особі, імміграція якої становить державний інтерес для України, а також всім її вище переліченим дітям, в тому числі і позивачу.

Згідно вказаного дозволу позивач отримав посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_7 від 17.05.2007р., а в подальшому в порядку обміну посвідками серії НОМЕР_8 від 14.08.2009р., серії НОМЕР_1 від 25.11.2015р.

08.04.2021р. представником позивача направлено запит за вих. №005/2021 на адресу ДМС України на надання інформації: чи приймалось ДМСУ та/або її територіальними органами/підрозділами рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 , виданої 25.11.2015р. громадянину рф - ОСОБА_1 .

27.04.2021р. відповідачем-1 надано відповідь на вказаний запит, оформлену листом, в якому позивача повідомлено про те, що 30.11.2020р. ДМСУ за результатами розгляду подання Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань НПУ від 21.08.2020р. №4767/55/115/02-2020, прийнято рішення №8.1-9169/2-20 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну та скасовано посвідку на постійне проживання на території України, з посиланням, як на підставу для прийняття відповідного рішення, на приписи пункт 3 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Підставою скасування дозволу на імміграцію в Україну щодо позивача є наявність дій іммігранта, що становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні.

Вважаючи протиправними рішення відповідача-1 №8.1-9169/2-20 та подання відповідача-2 за №4767/55/115/02-2020, позивач звернувся до суду з метою їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Суд враховує наступні положення Закону України "Про імміграцію" від 07 червня 2001 року № 2491-III (далі - Закон № 2491-III) та Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI, іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Положеннями частини 1 статті 4 Закону № 3773-VI визначають, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Згідно з статті 11 Закону № 2491-III особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Відповідно до приписів статті 12 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з пунктом 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 (далі - Порядок № 322), посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Підпунктом 1 пункту 64 Порядку № 322 визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу / територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Територіальний орган / територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби (пункти 64-66 Порядку № 322).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем-1 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну позивачу на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-III (дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні).

Відповідно до пп. 3, 6, 9 та 10 ч.1 статті 1 Закону України "Про національну безпеку України" від 21.06.2018 №2469-VIII (далі - Закон №2469-VIII):

- громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз;

- загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України;

- національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз;

- національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.

Статтею 5 Закону №2469-VIII визначено, що державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ч. 2 статті 12 Закону №2469-VIII до складу сектору безпеки і оборони входять, зокрема, Національна поліція України та Державна міграційна служба України.

Судом з`ясовано, що питання про скасування дозволу на імміграцію позивача було ініційовано поданням Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань НПУ, котре було надіслано ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області для розгляду та прийняття відповідного рішення.

Як вже зазначалося, оскаржуване рішення про скасування дозволу позивачу на імміграцію в Україну прийняте відповідачем на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Підставою скасування дозволу на імміграцію в Україну щодо позивача є наявність дій іммігранта, що становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (надалі - Порядок № 1983).

Даний Порядок визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Згідно абзацу першого пункту 21 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Абзацом другим пункту 21 Порядку №1983 передбачено, що питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу (абзац перший пункту 22 Порядку №1983).

З аналізу вищенаведених норм права слідує, що скасування дозволу на імміграцію можливе лише за наявності визначених Законом №2491-III підстав та на основі складеного обґрунтованого висновку із зазначенням таких підстав для скасування відповідного дозволу.

Згідно з наявного в матеріалах справи висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину рф ОСОБА_1 , судом встановлено, що такий не містить мотивованого обґрунтування з посиланням на пункт 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-III щодо можливості скасування відповідного дозволу.

Суд наголошує, що Законом №2491-ІІІ встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, наявність яких у даній справі відповідачем не доведена.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що у поданні Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань НПУ відсутня будь-яка інформація про те, що позивач перебуває в статусі підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Тобто, з викладеного вище слідує, що працівники Департаменту в межах компетенції, визначеної Законом України "Про Національну поліцію" та в ході оперативної службової діяльності, мали змогу у повній мірі з`ясувати дійсні обставини, що мали місце та встановити наявність протиправних дій позивача, які становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні.

Проте, з незрозумілих суду причин, посадовими особами Департаменту направлено відповідачу подання, в якому взагалі відсутні будь-які посилання на докази, як б свідчили про те, що в діях позивача наявні ознаки, які свідчать про наявність загрози національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні, відповідно до ст.12 Закону України «Про імміграцію».

Доводи працівників Департаменту про наявність з боку позивача загрози національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні з посиланням на відсутність постійного місця проживання, а також на його не працевлаштованість, суд вважає абсурдними та безпідставними, адже позивач за наявними у справі документами проживає у АДРЕСА_1 (яка належна позивачу на праві приватної власності згідно свідоцтва серії НОМЕР_9 від 13.11.2008р.), при цьому згідно з наявного у справі витягу ЄДРПОУ, позивач є фізичною особою-підприємцем, тобто провадить підприємницьку діяльність, від якої отримує законне джерело доходу.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що матеріали справи свідчать про те, що на час прийняття спірного рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україні та відповідної посвідки, контролюючий орган не мав належних та допустимих доказів наявності вини позивача у дій, які описані у поданні Департаменту стратегічних розслідувань НПУ, яке послугувало підставою для прийняття такого рішення.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що контролюючий орган дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав до скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні.

При цьому, як було вказано вище, Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі №802/1439/17-а відзначив, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта, існування яких має підтверджуватися вироком суду, яким особу засуджено за вчинення злочинів, чи постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, де були б встановлені обставини, що мали б для суду преюдиційне значення.

Водночас, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування подання Управління стратегічних розслідувань в м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань НПУ від 21.08.2020р. №4767/55/115/02-2020, задоволенню не підлягають, адже відповідне подання є індивідуальним актом, який носить суто інформаційний характер, а тому сам по собі не створює для позивача ніяких прав та обов`язків та не має за собою негативних юридичних наслідків.

Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача-3 утриматись від прийняття рішення про примусове повернення/видворення з України позивача з подальшою забороною в`їзду на територію України строком на три роки з підстав, викладених у наведеному поданні, так як відповідна вимога носить характер майбутніх правовідносин, тобто права позивача у цій частині ще не є порушеними, у зв`язку із чим захисту та поновленню не підлягають.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач під час прийняття рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання на території України, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2724,00 грн. (908,00 грн. за кожну з трьох немайнових вимог).

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають стягненню у розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача-1, яким прийнято спірне рішення.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Державної міграційної служби України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9; ), Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10; ), Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київської області (місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А; ), про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9; ) від 30.11.2020р. №8.1-9169/2-20 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання на території України серії НОМЕР_1 від 25.11.2015р., прийняте відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ).

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) сплачений ним судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Державної міграційної служби України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9; ).

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.