Справа № 260/7891/23
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2023 рокум. Ужгород№ 260/7891/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої - судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) , в якому просить: 1) Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за 183 дні (6 місяців) затримки розрахунку при звільненні її із військової служби; 2) Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період 6 місяців з 27.09.2019 по 27.03.2020 у розмірі 64 416,41 грн.; 3) Визнати протиправними дії 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо відмови у проведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення при звільненні відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за такі періоди затримки у виплаті індексації грошового забезпечення: з 27.09.2019 по 14.01.2023 щодо виплати суми індексації у розмірі 47 323,86 грн.; з 27.09.2019 по 27.07.2023 щодо виплати суми індексації у розмірі 44 215,01 грн.; 4) Зобов`язати 31 прикордонний загін імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати частини грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за такі періоди затримки у виплаті індексації грошового забезпечення: з 27.09.2019 по 14.01.2023 щодо виплати суми індексації у розмірі 47 323,86 грн.; з 27.09.2019 по 27.07.2023 щодо виплати суми індексації у розмірі 44 215,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходила військову службу в Державній прикордонній службі України та наказом її було виключено зі списків особового складу прикордонного загону. Однак при звільненні повного розрахунку проведено не було, зокрема, не виплачено в повному розмірі індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та компенсації за неотримане речове майно. Зазначені виплати були проведені на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 № 260/1878/23, разом з тим середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідач не виплатив. З огляду на наведене вважає, що до відповідача належить застосувати відповідальність, передбачену ст. 117 Кодексу законів про працю України. Також, позивач через представника звернулася до відповідача із заявою про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Листом від 03.08.2023 р. відповідач відмовив у задоволенні вказаної заяви та зазначив, що підстав для виплати компенсації частини втрати доходів немає. Позивач вважає таку відмову протиправною, у зв`язку з чим звернулася до суду із даним позовом.

Відповідач подав до суду відзив на позов, відповідно до якого проти задоволення такого заперечив, та при вирішення справи просить врахувати правову позицію Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 р. №761/9584/15-ц. Також, зазначає, що індексація грошового забезпечення не входить до складу грошового забезпечення і доходу. Тому, вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» у даній ситуації не можуть бути застосовані.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 26.09.2019 року № 310-ОС ОСОБА_1 , виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 26 вересня 2019 року.

Відповідно до довідки про нараховану та виплачену/невиплачену індексацію за період проходження служби у НОМЕР_3 прикордонному загоні (Військова частина НОМЕР_4 ) з січня 2014 року по листопад 2017 року та довідки-розрахунку індексації грошового забезпечення за період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 за 2017 2019 роки, у зв`язку із звільненням з військової служби відповідачем 13.01.2023 р. нараховано та виплачено суму індексації у загальному розмірі 47 323,86 грн. Вказана сума 14.01.2023 р. була перерахована відповідачем на картковий рахунок позивача, що стверджується випискою з банківського рахунку.

Також, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року у справі № 260/1878/23 позов ОСОБА_1 до 31 прикордонний загін імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо врахування грудня 2013 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) при перерахунку ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. при її звільненні із військової служби. Зобов`язано 31 прикордонний загін імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця). Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 - 2017 роки. Зобов`язано 31 прикордонний загін імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 4 ст. 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 - 2017 роки. Визнано протиправними дії 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати при звільненні ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами, встановленими розпорядженням Адміністрації прикордонної служби України від 30.01.2019 № 21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого закінчився». Зобов`язано 31 прикордонний загін імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , з урахуванням раніше проведених виплат, грошову компенсацію за все належне, але неотримане протягом проходження військової служби речове майно, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки. Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів речового майна, визначеними станом на 01 січня 2019 року розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.01.2019 № 21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився».

На виконання зазначеного рішення суду 27 липня 2023 року позивачу було виплачено належне їй грошове забезпечення у розмірі 81 416,29 грн.

01 серпня 2023 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за періоди затримки у виплаті, зокрема індексації грошового забезпечення.

Листом від 03.08.2023 року відповідач повідомив, що підстав для виплати компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 у НОМЕР_2 прикордонному загоні немає.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ч.ч. 1, 5 ст. 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» №661-IV від 03.04.2003 передбачено, що до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України. Комплектування Державної прикордонної служби України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства. Соціальний захист працівників Державної прикордонної служби України забезпечується на загальних підставах відповідно до законодавства про працю, якщо інше не передбачено трудовим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення згідно з положеннями ч. 2 зазначеної статті входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Норми ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлюють обов`язковість державних соціальних гарантій для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України, визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 (далі Інструкція №558).

П. 2 розділу I Інструкції №558 визначено, що термін грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно п. 3 розділу I Інструкції №558 грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.

Відповідно до п. 4 глави 1 розділу III Інструкції №558, закінченням проходження військової служби вважається день, з якого військовослужбовець виключений наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби зі списків особового складу.

Згідно п. 1 глави 8 розділу V Інструкції №558 у разі звільнення військовослужбовців з військової служби основні та додаткові види грошового забезпечення виплачуються військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади до дня отримання органом Держприкордонслужби повідомлення про звільнення з військової служби, слухачам, курсантам академії з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до дня виключення зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання органом Держприкордонслужби наказу чи письмового повідомлення про звільнення з урахуванням пункту 2 цієї глави.

Відповідно до п. 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

З аналізу викладеного слідує, що індексація грошового забезпечення, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки та компенсація за неотримане речове майно, повинні були бути виплачені відповідачем у день виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Судом встановлено, що станом на день звільнення позивача суми індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та компенсації за неотримане речове майно, виплачені не були.

Спірні правовідносини виникли з приводу застосування до відповідача відповідальності, передбаченої нормами ст. 117 Кодексу законів про працю України, за затримку розрахунку при звільненні, що проявилася у несвоєчасній виплаті належних позивачу сум.

Ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Положеннями ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовці визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України та іншими нормативно-правовими актами.

Слід зазначити, що ні Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ні Інструкцією №558, ані іншими підзаконними нормативними актами не врегульовані питання порушення роботодавцем строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення. Не врегульовані вказані правовідносини й іншими нормативними актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби.

Водночас, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відтак, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17 та від 16 липня 2020 року у справі №400/2884/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексом законів про працю (далі - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Нормами ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідальність роботодавця за час затримки розрахунку при звільненій працівника визначена, зокрема нормами ст. 117 КЗпП України.

Так, вказаною статтею (у редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX від 01 липня 2022 року, який набув чинності 19.07.2022 року, були внесені зміни до ст. 117 КЗпП України, якими обмежено шестимісячним строком період, за який підлягає нарахуванню середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Згідно з довідкою відповідача про нараховане грошове забезпечення № 417 від 02.09.2023 року середньоденне грошове забезпечення позивача за останні повні 2 місяці військової служби становило 345,33 грн. на день.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 р. у справі № 240/10130/19 зазначає, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців.

В іншому випадку, не врахування індексації призводить до застосування для визначення розміру середнього заробітку знеціненого грошового забезпечення.

Як вбачається із довідки відповідача про нараховану та виплачену індексацію за 2017-2019 роки № 418 від 02.09.2023 р., за липень-серпень 2019 р. (останні повні місяці військової служби) позивачу було виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 206,72 грн. за кожний з останніх двох повних місяців служби.

Водночас, із довідки № 417 від 02.09.2023 р. випливає, що відповідач при обрахунку середньоденного грошового забезпечення позивача не врахував індексації такого грошового забезпечення.

З урахуванням наведеного, суд вважає за належне визначити середньоденне грошове забезпечення, з якого слід виходити при обчисленні середнього заробітку за весь час затримки розрахунку відповідача з позивачем.

Так, у довідці відповідача № 417 від 02.09.2023 р. зазначено, що разом позивачу було нараховано грошове забезпечення за останні 2 повні місяці служби у розмірі 21 410,70 грн.

До цієї суми слід додати виплачену за вказані два місяці індексацію грошового забезпечення у розмірі 413,44 грн. (по 206,72 грн. за кожний), що разом становить 21 824,14 грн.

З цієї суми визначаємо середньоденне грошове забезпечення позивача шляхом її ділення на визначену у довідці № 147 від 02.09.2023 р. кількість календарних днів (62), що виходить 352,00 грн.

Своєю чергою період затримки фактичного розрахунку становить 1400 днів (з 27.09.2019 р. по 27.07.2023 р.).

Однак, суд враховує, що у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» стаття 117 КЗпП України обмежує строк, за який має бути виплачено середній заробіток час затримки розрахунку до шести місяців.

Враховуючи внесені зміни, стягненню із відповідача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачем за період з 27.09.2019 р. (наступний день після звільнення) до 27.03.2020 р., що становить 6 місяців або 183 дні.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22.

При вирішенні питання щодо суми середнього заробітку, яка підлягає виплаті відповідачем на користь позивача, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц. Так, у вказаній поставні Велика Палата Верховного Суду вирішила відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Натомість сформовано нову правову позицію, відповідно до якої суд з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Як зазначалось вище, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 352,00 грн.

Таким чином, суд вважає, що середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні підлягає стягненню, але не більш як за шість місяців, тобто з 27.09.2019 року по 27.03.2020 року, що становить 183 календарних дня, у сумі 64416,00 грн. (352,00 грн.*183), а не в сумі 64416,41 грн., як зазначає представник позивача, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню частково.

З огляду на те, що розрахований судом середній заробіток за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та компенсації за неотримане речове майно, є значно менше, ніж сума виплаченої індексації, компенсації за невикористані дні відпустки та компенсації за неотримане речове майно, суд не вбачає підстав для зменшення розміру розрахованого судом середнього заробітку.

Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати частини грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-III).

Згідно зі ст. 1, 2 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Тобто ст. 2 Закону № 2050-III прямо передбачає, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема й заробітну плату.

Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону № 2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону №2050-ІІІ).

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 року №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно з абз. 1 п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17 та від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19.

При цьому, використане у ст. 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 року у справі №803/203/17, від 29.10.2020 року у справі № 280/729/19, від 29.04.2021 року у справі №240/6583/20.

Таким чином, із вищевикладеного слід дійти висновку, що у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику грошового забезпечення, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.

Як свідчать матеріали справи, 13.01.2023 р. відповідач здійснив доплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з вересня 2014 р. по листопад 2017 р. у розмірі 47 323,86 грн.

27.07.2023 р. відповідач здійснив доплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. у розмірі 44 215,01 грн. на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 р. у справі № 260/1878/23.

Суд звертає увагу, що вказана сума (44 215,01 грн.) обрахована шляхом віднімання від загальної суми, що вказана у довідці № 415 від 02.09.2023 р. (85 927,87 грн.) сум, які були виплачені раніше позивачу та вказані у довідці № 418 від 02.09.2023 р. (за період грудень 2017 - лютий 2019 - 6 538,77 грн.) та довідці НОМЕР_3 прикордонного загону (за період грудень 2015 - листопад 2017 - 35 174,09 грн.).

З урахуванням того, що несвоєчасне нарахування належних сум індексації грошового забезпечення та остаточний розрахунок з позивачем відбулись у зв`язку з неправомірним нарахуванням такого розрахунку відповідачем, тобто з його вини, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, адже на відповідача покладений обов`язок проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби.

Під час розгляду справи суд враховує правову позицію, викладену Верховним Судом у своїх постановах від 19.05.2022 року по справі №200/3859/21, від 24.01.2023 року по справі № 200/10176/19-а. Так, Верховний Суд дійшов висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Отже, оскільки такий обов`язок відповідачем при виплаті позивачеві належних сум не дотримано, право останньої на виплату компенсації порушено.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення є протиправними, відтак наявні підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2147,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

02 жовтня 2023 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, відповідно до якого зазначає, що позивач не надав доказів того, чим підтверджуються оголошенні ним витрати на правничу допомогу, а тому такі витрати не можуть бути стягнуті з відповідача.

26 жовтня 2023 року представником позивача подано до суду клопотання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якого просить приєднати до матеріалів справи докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 979,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом встановлено, що 09 грудня 2022 року між позивачем та адвокатським об`єднанням «Греца і Партнери», укладено договір про надання правової допомоги (далі - Договір).

Відповідно до п. 5.1 Договору за послуги згідно цього Договору клієнт сплачує виконавцю гонорар за наступними тарифами: 1800 грн. за одну годину роботи старшого партнера Об`єднання; 1500 грн. за одну годину роботи партнера Об`єднання; 1200 грн. за одну годину роботи адвоката Об`єднання.

Згідно з п. 5.2 Договору надані послуги оформляються актами виконаних робіт, що готуються виконавцем або щомісячно протягом дії цього договору, або по факту виконання конкретного замовлення (послуги) чи участі в конкретній судовій справі. Такі акти клієнт негайно зобов`язаний підписувати, та направляти на адресу виконавця.

На підтвердження наданих юридичних послуг представником позивача надано акти виконаних робіт та детальний опис робіт (послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги .

Відповідно до детального опису робіт (послуг) вартість наданих адвокатом послуг становить 13 979,00 грн., а саме: підготовка адвокатського запиту в інтересах ОСОБА_1 про надання довідки про грошові доходи клієнтки, а також інформації про види та розміри грошового забезпечення, які були виплачені клієнтці після її звільнення із військової служби 585,00 грн. (0,39 год.); підготовка в інтересах клієнтки заяви (клопотання) про нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати 480,00 грн. (0,32 год.); підготовка позовної заяви в інтересах ОСОБА_1 7 635,00 грн. (5,09 год.); підготовка заперечень проти клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху 3 000,00 грн. (2,00 год.); підготовка додаткових пояснень ОСОБА_1 у контексті заперечень позивача проти задоволення позовних вимог 1 500,00 грн. (1,00 год.); поштові витрати 29,00 грн.; підготовка заяви про розподіл судових витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу 750,00 грн. (0,50 год.).

На підтвердження факту сплати позивачем витрат на правничу допомогу надано відповідні платіжні інструкції.

Суд зазначає, що стаття 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини 5 статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.

Також необхідно зазначити, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

З наданого представником позивача детального опису робіт (послуг) вбачається, зокрема, що вартість такої послуги як підготовка адвокатського запиту визначена у розмірі 585,00 грн. (0,39 год.); підготовка в інтересах клієнтки заяви (клопотання) про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати визначена у розмірі 480,00 грн. (0,32 год.); підготовка позовної заяви визначена у розмірі 7 635,00 грн. (5,09 год.) та підготовка заперечень проти клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху становить 3 000,00 грн. (2,00 год.).

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що послуги з підготовки адвокатського запиту, підготовки в інтересах клієнтки заяви (клопотання), є складовою процесу (послуги) підготовки позовної заяви.

Крім того, суд вважає, що витрати на підготовку позовної заяви у розмірі 7 635,00 грн. (5,09 год.) та на підготовку заперечень проти клопотання у розмірі 3 000,00 грн. (2,00 год.) є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).

Разом з тим, суд вважає співмірною вартість виконаної роботи під час підготовки позовної заяви у розмірі 3000,00 грн. та підготовки заперечень проти клопотання у розмірі 1 500,00 грн.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить висновку, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 13 979,00 грн. не є співмірними із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) за наведеним в детальному описі робіт переліком.

Суд зазначає, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Відтак, враховуючи, характер спірних правовідносин, наявність судової практики щодо розгляду справ в аналогічних правовідносинах, обсяг наданих представником позивача послуг та те, що справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, суд виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача повинен становити 6 779,00 грн., з яких: підготовка позовної заяви 3 000,00 грн., підготовка заперечень проти клопотання відповідача 1 500,00 грн., підготовка додаткових пояснень 1 500,00 грн., поштові витрати 29,00 грн., підготовка заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу 750,00 грн.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 6 779,00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до НОМЕР_2 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за 183 дні (6 місяців) затримки розрахунку при звільненні її з військової служби.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період 6 місяців з 27.09.2019 року по 27.03.2020 року у розмірі 64 416,00 грн. (шістдесят чотири тисячі чотириста шістнадцять гривень).

4. Визнати протиправними дії 31 прикордонного загону імені генерал-хорунжого Олександра Пилькевича Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо відмови у проведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати грошового забезпечення при звільненні відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди затримки у виплаті індексації грошового забезпечення з 27.09.2019 року по 14.01.2023 року щодо виплати суми індексації у розмірі 47 323,86 грн., та з 27.09.2019 року по 27.07.2023 року щодо виплати суми індексації у розмірі 44 215,01 грн.

5. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати частини грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за періоди затримки у виплаті індексації грошового забезпечення з 27.09.2019 року по 14.01.2023 року щодо виплати суми індексації у розмірі 47 323,86 грн., та з 27.09.2019 року по 27.07.2023 року щодо виплати суми індексації у розмірі 44 215,01 грн.

6. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

7. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн. (дві тисячі сто сорок сім гривень двадцять копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 6 779,00 грн. (шість тисяч сімсот сімдесят дев`ять гривень).

8. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька