Справа № 420/10680/23
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 р. Категорія 108010000м. ОдесаСправа № 420/10680/23
Перша інстанція: суддя Хурса О. О.,

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року по справі за позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, мотивуючи його тим, що після відрахування з навчання відповідачем добровільно не відшкодовано витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 25 963,93 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України в особі Військової академії (м. Одеса) витрати, пов`язані з утриманням у військовому начальному підрозділі закладу вищої освіти, у розмірі 25 963, 93 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та залишити позовну заяву без розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що 16 червня 2023 року він отримав статус особи учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 , а тому відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» заявлені у позовній заяві витрати не повинні ним відшкодовуватись. Крім того, апелянт зазначає, що відлік строку звернення до суду з даним позовом розпочинається з 16.02.2018 року, а саме з моменту розірвання контракту, і аж ніяк не з моменту надсилання вимоги-пропозиції більше як через 5 років. Отже, позивачем було пропущено строк звернення до суду, а тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Військовою академією (м. Одеса) було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованим та такими, що не підлягає задоволенню, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, позивач вказує, що під час звернення з позовною заявою до Малиновського районного суду міста Одесі у 2021 році по справі 521/2564/21 підставою слугувала довідка-розрахунок від 16.02.2018 року №1/55/177, а під час звернення до Одеського окружного адміністративного суду по справі 420/10680/23 підставою слугувала бездіяльність відповідача від добровільного відшкодування після направлення вимоги-пропозиції 27 квітня 2023 року.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України.

Відповідно витягу з наказу від 30.07.2014 №229 ОСОБА_1 зараховано на 1-й курс навчання до Військової академії (м. Одеса).

Відповідно витягу з наказу від 30.07.2014 №24-ПМ ОСОБА_1 призначено на посаду «курсанта» та присвоєно військове звання «солдат».

Відповідно витягу з наказу від 30.07.2014 №154 ОСОБА_1 поставлено на всі види забезпечення за курсантськими нормами, встановлено оклад у розмірі 154 грн. з 30.07.2014.

31 липня 2014 року між ОСОБА_1 та Військовою академією (м. Одеса) було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу. Пунктом 1 цього контракту передбачено обов`язок ОСОБА_1 добровільно відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу (а.с.21).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу №13-РС від 16.02.2018 року курсанта 4 курсу ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів Військової академії (м. Одеса) - «у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем» (а.с.12). Підставою для видання цього наказу був, зокрема, рапорт ОСОБА_1 від 29.01.2018.

16.02.2018 року наказом №33 оголошено суму до відшкодування за час навчання у Військовій академії (м. Одеса) у розмірі 25 963,93 грн. Згідно довідки-розрахунку від 16.02.2023 №1/55/177, до вказаної суми заборгованості входить: грошове забезпечення 5654,73 грн., продовольче забезпечення 13742,92 грн., речове забезпечення 2151,52 грн., медичне забезпечення 00,00 грн., спожиті комунальні послуги та енергоносії 4414,76 грн.

Вимогу-пропозицію про добровільне відшкодування витрат, які пов`язані з навчанням було направлено позивачем на адресу ОСОБА_1 та згідно даних трекінгу Укрпошта 370 її було вручено особисто відповідачу 13.05.2023.

Враховуючи те, що відповідачем у добровільному порядку не відшкодовано зазначені кошти, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що доказів добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 під час навчання у Військовій академії (м. Одеса) на загальну суму 25963,93 грн., в межах заявлених позовних вимог, суду не надано. Таким чином, враховуючи підставу відрахування позивача від подальшого навчання у зв`язку з розірванням контракту через недисциплінованість, та будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 обов`язку по відшкодуванню витрат, пов`язаних із його утриманням під час навчання у Військовій академії (м. Одеса) у розмірі 25963,93 грн.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду частково погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини з приводу проходження громадянами України військової служби, у тому числі і під час навчання у вищих військових навчальних закладах, врегульовані Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до положень частини 6 статті 2 Закону №2232-XII до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Згідно з пунктом 3 частини 1, частини 3 статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Статтею 25 Закону №2232-XII визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів (частина перша).

Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону № 2232, з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.

Частиною десятою статті 25 Закону № 2232 установлено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964 (далі - Порядок № 964).

Згідно з пунктом 1 Порядку №964, цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі.

Відповідно до пункту 3 Порядку, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Згідно з пунктом 4 Порядку №964, розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Відповідно до п.п. 7-8 Порядку №964, у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку, а сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.

Пунктом 1 укладеного контракту, визначено обов`язок відповідача добровільно відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Проставлений підпис ОСОБА_1 у вказаному контракті свідчить про ознайомлення останнього, станом на момент укладення контракту, про обов`язок відшкодування таких витрат у разі виникнення вищевказаних обставин.

Відповідно до наказу №13-РС від 16.02.2018 року курсанта 4 курсу ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів Військової академії (м. Одеса) - «у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем» (а.с.12). Підставою для видання цього наказу був, зокрема, рапорт ОСОБА_1 від 29.01.2018.

У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що 16 червня 2023 року він отримав статус особи учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 , а тому відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» заявлені у позовній заяві витрати не повинні ним відшкодовуватись.

Питання складових державної цільової підтримки та порядку її надання регламентовано Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Порядком та умовами надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, затверджено постановою КМУ від 23.11.2016 року №975 (далі Порядок №975).

Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбаченні пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них.

Відповідно до ч.ч.7, 8 вказаної статті, держава забезпечує учасникам бойових дій та їхнім дітям, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійно-технічної та вищої освіти у державних та комунальних навчальних закладах.

Порядок №975 визначає механізм надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються у державних або комунальних закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, зокрема, особам, визнаним учасниками бойових дій відповідно до Закону №2232-XII (п.п.1 п.1 Порядку №975).

Згідно п.4 Порядку №975 державна цільова підтримка надається особам, зазначеним у пункті 1 цих Порядку та умов, у вигляді:

повної оплати навчання для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти за певним освітньо-кваліфікаційним рівнем (рівнем вищої освіти) за рахунок коштів загального фонду державного або місцевих бюджетів - у разі зарахування на місця державного (регіонального) замовлення відповідно до умов та правил прийому (з урахуванням квот, установлених відповідно до законодавства);

пільгових довгострокових кредитів для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти;

першочергового переведення здобувачів освіти, зарахованих відповідно до умов та правил прийому на навчання на підставі угод, укладених з фізичною або юридичною особою, на навчання на місцях державного (регіонального) замовлення у державних або комунальних закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, що одержані за рахунок перерозподілу закладом професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти або відповідним державним замовником наявних обсягів державного (регіонального) замовлення;

соціальної стипендії для осіб, які навчаються за державним або регіональним замовленням за денною формою навчання;

безоплатного забезпечення підручниками - за рахунок бібліотечного фонду відповідного закладу освіти;

безоплатного доступу до Інтернету, систем баз даних у державних та комунальних закладах освіти.

Особам, зазначеним у п.п.1-4 пункту 1 цього Порядку, які навчаються за денною формою навчання, державна цільова підтримка на проживання в учнівських та студентських гуртожитках надається у вигляді безоплатного проживання.

Документами, що підтверджують право на одержання державної цільової підтримки, є, зокрема, для осіб, зазначених у п.п.1 п.1 цього Порядку посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка (п.п.1 п.7 Порядку №975).

Отже відповідач, будучи учасником бойових дій, мав право на одержання державної цільової підтримки, передбаченої Порядком №975, в тому числі, повної оплати навчання за рахунок коштів загального фонду державного або місцевих бюджетів.

Проте згідно п.8 Порядку №975 для отримання державної цільової підтримки особи, зазначені у п.1 цього Порядку подають особисто на ім`я керівника відповідного закладу професійної (професійно-технічної), фахової передвищої або вищої освіти заяву, складену в довільній формі, із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на які особи претендують. До заяви додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, зазначених у п.7 Порядку.

Водночас, відповідач не скористався правом на отримання повної оплати навчання за рахунок коштів загального фонду державного або місцевих бюджетів, тому ОСОБА_1 не зараховано на навчання до Військової академії (м.Одеса) за державним (регіональним) замовленням відповідно до умов Порядку №975. Натомість з відповідачем укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у ЗСУ на загальних умовах.

Отже, державна цільова підтримка у вигляді повної оплати навчання для здобуття освіти в даному випадку не звільняє відповідача від обов`язку відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням.

Відповідно до довідки-розрахунку від 16.02.2023 №1/55/177, до вказаної суми заборгованості входить: грошове забезпечення 5654,73 грн., продовольче забезпечення 13742,92 грн., речове забезпечення 2151,52 грн., медичне забезпечення 00,00 грн., спожиті комунальні послуги та енергоносії 4414,76 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 , який відрахований з числа курсантів Військової академії (м. Одеса), у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем не звільнений від обов`язку відшкодовувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, тобто підпадає під дію Порядку №964.

Пунктом 2.1.1.1 Порядку №419 передбачено, що курсанти, які підпадають під дію п.5 Порядку №964, за визначений період навчання відшкодовують фактично отримане грошове забезпечення.

Разом з тим, відповідно до п.5-6 ч.1, ч.2 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-XII), в редакції чинній на час відрахування відповідача з навчання, учасникам бойових дій надаються такі пільги: 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання; 75-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати за спожиті комунальні послуги та енергоносії під час навчання в Військовій академії (м. Одеса) з врахуванням пільг, передбачених п.5-6 ч.1 ст.12 Закону №3551-XII.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що вартість комунальних послуг в розмірі 4414,76 грн. розрахована без врахування пільг передбачених п.5-6 ч.1, ч.2 ст.12 Закону №3551-XII, а тому така сума не підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи вище викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 обов`язку по відшкодуванню витрат, пов`язаних із його утриманням під час навчання у Військовій академії (м. Одеса) у розмірі 21549,17 грн.

Що стосується доводів апелянта щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

Враховуючи приписи частини десятої статті 25 Закону № 2232-XII та пункт 7 Порядку № 964, право на звернення до суду у позивача у цій категорії справ виникає лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення суб`єкта владних повноважень до суду.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі № 340/685/19, від 10 жовтня 2019 року у справі №140/721/19, від 28 травня 2021 року у справі № 320/7233/19, від 06 квітня 2023 року у справі № 400/4280/20, від 23 березня 2023 року у справі №420/24331/21.

Так, пунктом 1 укладеного контракту, не передбачено кінцевий термін, протягом якого відповідач повинен добровільно відшкодувати витрати на навчання.

В довідці-розрахунку від 16.02.2018 року №1/55/177 на підставі якої позивач звертався з позовною заявою до Малиновського районного суду міста Одесі у 2021 році по справі 521/2564/21 також не передбачено кінцевий термін, протягом якого відповідач повинен добровільно відшкодувати витрати на навчання.

Натомість вимогою-пропозицією від 10.04.2023 передбачений такий термін добровільної сплати заборгованості (10 днів) з моменту отримання даної вимоги.

Відповідно до повідомлення, що міститься в матеріалах справи, у травні 2023 року ОСОБА_1 ознайомлений із вимогою про відшкодування спірних витрат в добровільному порядку протягом (10 днів) з моменту отримання даної вимоги. Позов позивачем подано 11.05.2023 року, отже в межах місячного строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частина 4 цієї статті Кодексу встановлює, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України рішення суду підлягає зміні шляхом зміни другого абзацу його резолютивної частини.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року по справі № 420/10680/23, - змінити, виклавши п. 2 резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України в особі Військової академії (м. Одеса) витрати, пов`язані з утриманням у військовому начальному підрозділі закладу вищої освіти, у розмірі 21549,17 грн.»

В решті позовних вимог, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький