Справа № 686/29817/23
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/29817/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козак О.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

12 грудня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мокрак С.А.,

представника позивача: Фортельної Ю.Ю.,

відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Республіки Білорусь,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2023 року позивач, - Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Республіки Білорусь.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.11.2023 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача та представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, рішенням УДВС України в Хмельницькій області від 15.05.2023 було вирішено видворити з України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15.05.2023 у справі №686/11945/23 ухвалено: затримати з метою ідентифікації для забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 (шість) місяців.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2023 року залишено без змін, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15.05.2023.

На підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15.05.2023 (справа №686/11945/23) громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України ДМС України, і строк його тримання завершується 15.11.2023.

З метою забезпечення виконання рішення суду УДМС у Хмельницькій області проводилися заходи щодо примусового видворення останнього, зокрема щодо його ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

За результатами перевірки, проведеної за наявними обліками територіальних органів ДМС та відомчої інформаційної системи ЄІАС УМП встановлено, що громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , громадянства України не набував, посвідкою на постійне проживання та тимчасове проживання не документований із заявами про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту не звертався.

З метою забезпечення виконання рішення суду УДМС України в Хмельницькій області проводились заходи щодо примусового видворення громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема щодо його ідентифікації, що підтверджується наявною копією паспорта громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 номер НОМЕР_1 , термін дії до 12.02.2026.

13 липня 2023 року під час виконання рішення про примусове видворення УДМС у Хмельницькій області від 15 травня 2023 року громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у міжнародному пункті пропуску через державний кордон України «Могилів-Подільський», вказаному громадянину відмовлено у в`їзді в Республіку Молдова, що підтверджується рішенням про відмову особі на в`їзд в Республіку Молдова від 13.07.2023.

06 листопада 2023 року УДМС у Хмельницькій області направлено до посольства Республіки Молдова запит (вих.№6801.6-4553/6801.1-23) про наявність чи відсутність рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 , на територію Республіка Молдова. У зазначеному запиті теж містилося прохання надати дозвіл на в`їзд зазначеного іноземця на територію Республіки Молдова у разі відсутності заборони. Відповідь на вказаний запит до УДМС у Хмельницькій області не надходила.

З врахуванням наведеного позивач просить: продовжити строк затримання громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, з метою забезпечення примусового видворення, строком на шість місяців.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що під час перебування у Волинському ПТПІ ДМС України Відповідач був ідентифікований та документований паспортним документом громадянина Республіки Білорусь для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 12 лютого 2016 року терміном дії до 12 лютого 2026 року.

У зв`язку з тим, що кордон між Україною та Республікою Білорусь закритий, 13 липня 2023 року під час виконання рішення про примусове видворення УДМС у Хмельницькій області від 15 травня 2023 року громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у міжнародному пункті пропуску через державний кордон України «Могилів-Подільський», вказаному громадянину відмовлено у в`їзді в Республіку Молдова, що підтверджується рішенням про відмову особі на в`їзд в Республіку Молдова від 13.07.2023 із зазначенням підстави «не підтверджує мету поїздки».

06 листопада 2023 року УДМС у Хмельницькій області направлено до посольства Республіки Молдова запит (вих.№6801.6-4553/6801.1-23) про наявність чи відсутність рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на територію Республіка Молдова. У зазначеному запиті теж містилося прохання надати дозвіл на в`їзд зазначеного іноземця на територію Республіки Молдова у разі відсутності заборони.

Відповідь на вказаний запит до УДМС у Хмельницькій області на даний час не надходила.

Таким чином, неможливість забезпечити примусове видворення відповідача у шестимісячний строк з дня його затримання і розміщення в ПТПІ, позивач пов`язує з закритими кордонами з Республікою Білорусь та труднощами в забезпеченні транзитного проїзду іноземця через третю країну Республіку Молдова.

Отже, позивач не посилається на умови, визначені у частині тринадцятій статті 289 КАС України, за яких неможливо, зокрема, забезпечити примусове видворення особи, а саме: на відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації або неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця чи документів, необхідних для його ідентифікації.

За наведених обставин суд першої інстанції вважає, що зазначені позивачем обставини не є підставою для продовження строку затримання відповідача, особу якого ідентифіковано.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що відсутність можливості виконати рішення про примусове видворення відповідача за межі України з незалежних від сторін причин протягом тривалого часу не може бути підставою для продовження строку затримання відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у задоволенні адміністративного позову Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області до громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Республіки Білорусь, слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства №3773-VI від 22.09.2011.

Правовий та процесуальний режим вирішення питання щодо можливості затримання, примусове видворення відповідної особи, яка нелегально перебуває на території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, врегульовано статтею 30 Закону №3773, Типовим Положенням Про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1110 від 17.07.2033 (далі - Типове положення) та статтями 288, 289 КАС України.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч.1 ст.23 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч.1, 2 ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви.

Згідно з ч.11, 12 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Вказані норми узгоджуються із нормами ч.4 ст.30 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" якими передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для: - їх ідентифікації, - забезпечення їх примусового видворення, - реадмісії за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Як передбачено ч.13 ст.289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Тобто, у кожному конкретному випадку, якщо відповідний адміністративний позов про продовження строку затримання іноземця або особи без громадянства подано з метою ідентифікації особи, забезпечення примусового видворення чи реадмісії, повинні братись до уваги конкретні фактичні обставини, які доводять факт того, що особа дійсно не співпрацює під час процедури її ідентифікації; відсутня інформація з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства; відсутні документи, необхідні для ідентифікації особи.

Крім цього, відповідно до п.1 Типового положення, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства : стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно з п.5 Типового положення, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Аналіз приведених вище нормативних положень дає підстави для висновку, що підставами позову про затримання чи продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема, з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України, є обставини, які вказують на те, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію : а) ймовірно (за наявності обґрунтованих підстав вважати) буде ухилятися від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; б) або якщо існує ризик його (її) втечі; в) у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням УДВС України в Хмельницькій області від 15.05.2023 було вирішено видворити з України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15.05.2023 у справі №686/11945/23 ухвалено: затримати з метою ідентифікації для забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 (шість) місяців.

З метою забезпечення виконання рішення суду УДМС України в Хмельницькій області проводились заходи щодо примусового видворення громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема щодо його ідентифікації, що підтверджується наявною копією паспорта громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 номер НОМЕР_1 , термін дії до 12.02.2026.

13 липня 2023 року під час виконання рішення про примусове видворення УДМС у Хмельницькій області від 15 травня 2023 року громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у міжнародному пункті пропуску через державний кордон України «Могилів-Подільський», вказаному громадянину відмовлено у в`їзді в Республіку Молдова, що підтверджується рішенням про відмову особі на в`їзд в Республіку Молдова від 13.07.2023.

06 листопада 2023 року УДМС у Хмельницькій області направлено до посольства Республіки Молдова запит (вих.№6801.6-4553/6801.1-23) про наявність чи відсутність рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 , на територію Республіка Молдова. У зазначеному запиті теж містилося прохання надати дозвіл на в`їзд зазначеного іноземця на територію Республіки Молдова у разі відсутності заборони. Відповідь на вказаний запит до УДМС у Хмельницькій області не надходила.

Відповідно до ч.4 ст.30 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно з Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 28 січня 2021 року у справі №743/1046/20 дійшов висновку, що перелік умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи та які є підставою для продовження строку її затримання в ПТПІ, наведений у частині тринадцятій статті 289 КАС України і цей перелік є вичерпним. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2023 року справа № 158/1645/23.

Разом з цим, позивач зазначає підставу для продовження строку затримання, саме відсутність можливості забезпечити примусове видворення відповідача. Також, позивач зазначає про відсутність співпраці позивача, що полягає у приховуванні наявності паспорта та надання неправдивих відомостей при знаходженні на пункті пропуску через державний кордон України "Могилів-Подільський".

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач був ідентифікований, що не заперечується сторонами у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем для забезпечення виконання рішення суду про примусове видворення відповідача за межі України, було здійснено лише листування з приводу наявності чи відсутності рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на територію Республіка Молдова та надсилання запиту щодо надання дозволу на в`їзд зазначеного іноземця на територію Республіки Молдова у разі відсутності заборони.

Тобто, позивачем протягом строку затримання відповідача, 6 місяців, не було забезпечено виконання рішення суду про примусове видворення за межі території України відповідача.

Посилання позивача на введення воєнного стану в країні (відсутність діючих пунктів пропуску з Республікою Білорусь) не є підставами для продовження строку затримання відповідача, оскільки наведене не узгоджується з умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк, визначеними приписами ч.13 ст. 289 КАС України, які є вичерпними.

Крім того, продовження строку затримання відповідача без належних та вичерпних на те підстав не відповідає статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже покладає на відповідача додаткові обов`язки, що мають наслідком обмеження свободи пересування, які відповідно до законодавства, мають забезпечуватись саме з боку держави відповідним міграційним органом.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на вказані обставини, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

При вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Згідно з ст.5 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS №005, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом : a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до п.113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява №22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виправдано, тільки поки розглядається питання про висилку. Якщо ця процедура не здійснюється з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п.1 (f).

З врахування вказаного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач ідентифікований, позивач не посилається на умови визначені у ч.13 ст.289 КАС України та відсутність можливості виконати рішення про примусове видворення відповідача за межі України з незалежних від сторін причин протягом тривалого часу не може бути підставою для продовження строку затримання відповідача.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.ст. 272, 328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.