Справа № 200/1988/23
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року Справа№200/1988/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони, Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Державної судової адміністрації України (далі відповідач 1), Служби судової охорони (далі - відповідач 2), Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області (далі відповідач 3), надісланий через підсистему ЄСІТС Електронний суд, в якому позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 1, яка виражається у не виділенні коштів Службі судової охорони, як розпоряднику коштів нижчого рівня, для виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 та Наказом Державної судової адміністрації України від 31.10.2022 № 396, ОСОБА_1 в розмірі 30000 грн. щомісячно, починаючи з 24.02.2022 до 20.01.2023;

- зобов`язати відповідача 1 виділити кошти відповідачу 2, як розпоряднику коштів нижчого рівня, для виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 та Наказом Державної судової адміністрації України від 31.10.2022 № 396, ОСОБА_1 в розмірі 30000 гривень щомісячно, починаючи з 24.02.2022 до 20.01.2023;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача 2, яка виражається у не виділенні коштів територіальному управлінню відповідачу 3, як розпоряднику коштів нижчого рівня, для виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 та Наказом Державної судової адміністрації України від 31.10.2022 № 396, ОСОБА_1 в розмірі 30000 грн. щомісячно, починаючи з 24.02.2022 до 20.01.2023;

- зобов`язати відповідача 2 виділити кошти територіальному управлінню відповідачу 3, як розпоряднику коштів нижчого рівня, для виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 та Наказом Державної судової адміністрації України від 31.10.2022 № 396, ОСОБА_1 в розмірі 30000 грн. щомісячно, починаючи з 24.02.2022 до 20.01.2023;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області, яка виражається у невиплаті додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 та Наказом Державної судової адміністрації України від 31.10.2022 № 396, ОСОБА_1 в розмірі 30000 гривень щомісячно, починаючи з 24.02.2022 до 20.01.2023;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Донецькій області нарахувати та виплати ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії воєнного стану в розмірі 30000 гривень щомісячно, починаючи з 24.02.2022 до 20.01.2023.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що проходить службу в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Донецькій області, має право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн., передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану". Однак, таку винагороду позивачу не було виплачено за період з 24.02.2022 по 20.01.2023, що на його думку свідчить про допущення відповідачами протиправної бездіяльності, яка виявилася у невиділенні коштів на виплату належної йому винагороди розпорядником вищого рівня розпорядникам нижчого рівня та призвело до невиплати йому такої винагороди.

15.05.2023 ухвалою суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

15.05.2023 ухвалою суд визнав типовою адміністративну справу № 200/1988/23 та зупинив провадження в адміністративній справі № 200/1988/23 до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 260/3564/22.

Відповідач 1 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач 1 наголошував, що ДСА України в межах визначених законом повноважень, вжито всіх можливих заходів щодо збільшення бюджетних асигнувань ССО для виплати винагороди співробітникам ССО відповідно до Постанови № 168.

Крім того, вказує, що ДСА України жодним своїм рішеннями, діями чи бездіяльністю не здійснювало заходів, спрямованих на порушення прав та законних інтересів позивача.

Отже, наголошувало на відсутності підстав для задоволення позовних вимог заявлених до ДСА України, та просило суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 2 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд заперечував проти задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідач 2 зазначає, що відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (зі змінами) на період дії воєнного стану, зокрема, співробітникам Служби судової охорони, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), та відповідно виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Вказує, що відповідно до Порядку 384, підставою для виплати грошового забезпечення, в тому числі його основних, додаткових та одноразових додаткових видів є накази Служби або територіального управління Служби. Згідно п.10 Порядку 384 грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення. Тобто, для видання наказу про виплату співробітникам Служби додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі Служби або територіального управління Служби за фондом оплати праці співробітників відповідних коштів на її виплату. Проте, у затвердженому Державною судовою адміністрацією України кошторисі Служби судової охорони на 2022 та 2023 роки та відповідних кошторисах територіальних управлінь Служби судової охорони, в тому числі і територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області, видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою № 168 не передбачались та не затверджувались, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс Служби не дозволяє здійснити таку виплату, у зв`язку з чим відповідні накази територіальним управлінням Служби у Донецькій області про виплату співробітникам додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, не видавались і не можуть бути видані.

Відповідач вказує, що керівництвом Служби судової охорони проводиться необхідна робота щодо отримання з резервного фонду держбюджету асигнувань, необхідних для реалізації Постанови № 168. Після надходження цих асигнувань одразу необхідні накази будуть видані встановленим порядком та додаткова винагорода в найкоротший термін буде нарахована і виплачена співробітникам Служби.

Відповідач 2 вважає, що Служба судової охорони жодним чином не порушила права та законні інтереси позивача, та вживає всіх від неї залежних заходів для здійснення правового та соціального захисту позивача.

Також відповідач 2 вважає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, причому жодного підтвердження поважності причин пропуску звернення до адміністративного суду та заяви про поновлення цього строку ним не надано.

Відповідач 3 правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

25.10.2023 суд постановив ухвалу про поновлення провадження в адміністративній справі та продовження розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

07.11.2023 суд постановив ухвалу про витребування додаткових доказів по справі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 займає посаду провідного спеціаліста (оперативного чергового) відділу оперативно-чергової служби Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області, що підтверджується службовим посвідченням від 29.10.2021 серії НОМЕР_3 , виданим Територіальним управлінням Служби судової охорони у Донецькій області.

Позивач звернувся до ТУ ССО у Донецькій області з рапортом про виплату йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168.

Листом від 27.02.2023 вих.№ 36.06-131 ТУ ССО у Донецькій області повідомило позивача про відсутність в затвердженому ДСА України кошторисі на 2022-2023 роки та, відповідно, кошторисах територіальних управлінь Служби видатків на виплату додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168, та про неможливість виплати у зв`язку з цим додаткової винагороди співробітникам Служби з 24.02.2022. У листі зазначено, що після надходження відповідних бюджетних асигнувань ТУ ССО у Донецькій області будуть видані накази про виплату співробітникам додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168.

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 від 21.11.2023 №23-38, виданою Територіальним управлінням Служби судової охорони у Донецькій області, сума доходу за період з лютого 2022 року по січень 2023 року включно склала 239098,36 грн., з них: за лютий 2022 року - 17974,76 грн., за березень 2022 року 17954,86 грн., за квітень 2022 року 18081,40 грн., за травень 2022 року 36483,42 грн., за червень 2022 року 18501,85 грн., за липень 2022 року 18536,00 грн., за серпень 2022 року 18733,60 грн., за вересень 2022 року 18733,60 грн., за жовтень 2022 року 18746,33 грн., за листопад 2022 року 18844,33 грн., за грудень 2022 року 21401,54 грн., за січень 2023 року 15106,87 грн.

Крім того, у вказаній довідці Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області зазначено, що у листопаді 2023 році за січень 2023 рік здійснено нарахування та виплата ОСОБА_1 у сумі 19354,84 грн. відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану та Наказу ДСА від 31.10.2022 №396 "Про затвердження Положення Порядку виплати грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони".

Вважаючи невиплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Враховуючи відповідність цієї справи ознакам типової справи, визначеної Верховним Судом в ухвалі від 07.11.2022 в справі №260/3564/22, висновки, викладені в рішенні Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 06.04.2023, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023, що ухвалені в зразковій справі №260/3564/22, суд застосовує під час розгляду цієї адміністративної справи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч.1, 2 ст. 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (надалі також - Закон №1402-VIII) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України.

Згідно з ч.1 ст.165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками (ч.2 ст.165 Закону №1402-VIII).

28.02.2022 на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (надалі також Постанова №168), в п.1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

П.3 вказаної постанови Міністерству фінансів України доручено опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

В п. 5 цієї постанови зазначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Згідно з Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384, в редакції до 25.05.2023 (надалі також - Порядок №384), винагорода належить до додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, з 24.02.2022 позивач, як співробітник Служби судової охорони, набув право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн. щомісячно, яка є складовою його грошового забезпечення.

Проте, виплату зазначених коштів з 24.02.2022 не здійснено.

07.07.2022 постановою КМУ №793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» (надалі також Постанова №793), яка набрала чинності з 19.07.2022, внесено зміни до Постанови №168, зокрема, в абз.1 п.1 постанови слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно" замінено словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць"; п.1 постанови доповнено новим абзацом такого змісту: «Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення»; доповнено постанову пунктом 2-1, яким передбачено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Таким чином, в первинній редакції Постанови №168 розмір додаткової винагороди для співробітників Служби судової охорони, крім тих із них, які беруть безпосередню участь в бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах в період здійснення зазначених заходів, був визначений у фіксованому розмірі - 30000 гривень щомісячно.

Водночас, з урахуванням змін до Постанови №168, внесених КМУ постановою від 07.07.2022 №793, розмір цієї додаткової винагороди визначений в граничному розмірі «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Відповідно до правового висновку, сформованого Верховним Судом у зразковій справі №260/3564/22, зміст внесених Постановою №793 змін до Постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Отже, вказані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права позивача на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн на місяць, передбаченому Постановою №168 у первинній редакції.

31.10.2022 наказом Державної судової адміністрації України №396 затверджено Порядок і умови виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану (надалі також - Порядок №396).

Згідно з п.3 Порядку №396 додаткова винагорода виплачується співробітникам в період дії воєнного стану, за час проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами згідно з умовами, передбаченими цим Порядком.

За змістом п.4 Порядку №396 виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби.

П.7 Порядку №396 унормовано, що додаткова винагорода виплачується в таких розмірах: 30000 гривень - співробітникам, які проходять службу в районах ведення бойових дій, пропорційно в розрахунку на місяць; 10000 гривень - іншим співробітникам пропорційно в розрахунку на місяць; 100000 гривень - співробітникам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Суд зауважує, що п.7 Порядку №396 в частині умов виплати додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн. проходження служби в районах ведення бойових дій, за своїм змістом не відповідає положенням п.1 Постанови №168, в тому числі й в редакції Постанови №793.

За імперативною нормою ч.2 ст.165 Закону №1402-VIII розмір грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз п.2-1 постанови КМУ №168, в редакції на час спірних правовідносин, свідчить, що наявність у ДСА України права встановлювати «порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги» не є тотожним праву встановлювати «розміри додаткових винагород».

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

Отже, з огляду на визначені в ч.3 ст.7 КАС України загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, до спірних правовідносин слід застосовувати норми постанов КМУ, а не Порядку №396, який прийнятий на виконання Постанови №168, проте суперечить їй у відповідній частині.

Підставами невиплати позивачу додаткової винагороди зазначено відсутність в кошторисі установи відповідних коштів. Покликається на ст.51 БК України, відповідно до якої керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Однак, право на виплату додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони, передбачене Постановою №168, підпадає під дію ст.1 Першого протоколу до Конвенції, та не може бути обмежене через відсутність відповідних коштів, доки її виплата передбачена законодавством. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 в справі "Кечко проти України").

Конституційний Суд України у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007 неодноразово вказував, на необхідність виконання державою зобов`язань щодо виплати встановлених законодавством заробітної плати та пенсій та інших виплат, що фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, відсутність у затвердженому кошторисі видатків на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою №168, не може бути підставою для невиплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, яка є складовою грошового забезпечення позивача.

П.15 Порядку №384 передбачено, що грошове забезпечення, що належить до виплати співробітнику і своєчасно не виплачене або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого співробітник мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Отже, позивач має право на виплату додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, починаючи з 24.02.2022.

Одночасно суд приймає до уваги те, що постановою КМУ від 20.01.2023 № 43, яка набрала законної сили 21.01.2023, внесено зміни до Постанови №168 в частині переліку осіб, які на період дії воєнного стану мають право на додаткову винагороду в розмірі до 30000 гривень. Зокрема, з переліку, зазначеному в першому реченні абзацу першого Постанови №168 виключені співробітники Служби судової охорони.

З огляду на зазначене, починаючи з 21.01.2023 співробітники Служби судової охорони втратили право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн., яка передбачена Постановою №168.

Таким чином, позивачу протиправно не виплачена додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, щомісячно у період з 24.02.2022 до 21.01.2023 в розмірі встановленому вказаною постановою.

Також, суд зазначає, що Територіальне управління Служби судової охорони у Донецькій області в силу вимог п.10 Порядку № 384 є суб`єктом виплати позивачу грошового забезпечення за місцем проходження ним служби, а тому є належним відповідачем.

Водночас, Державна судова адміністрація України та Служба судової охорони не мають відповідати за цим позовом, адже між нею та позивачем безпосередньо не виникло жодних правовідносин, у яких би цей суб`єкт владних повноважень порушив права позивача. Бюджетні правовідносини, які виникають між учасниками бюджетного процесу стосовно реалізації їхніх бюджетних повноважень (прав та обов`язків з управління бюджетними коштами), безпосередньо не стосуються позивача, що не дає підстав для залучення державних органів, які беруть участь у процесі формування і використання фінансових ресурсів для виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, до участі у цій судовій справі.

Так, наразі відсутній визначений Постановою №168 розпорядчий акт, з яким нормативно пов`язується здійснення виплати відповідного грошового забезпечення, при цьому в ході судового розгляду було встановлено, що саме на Територіальне управління Служби судової охорони у Донецькій області як на безпосереднього роботодавця позивача покладено обов`язок щодо нарахування та виплати щомісячної додаткової винагороди, встановленої постановою №168.

Суд також підкреслює, що саме правова поведінка Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з порушенням прав позивача, в той час як правова поведінка Державної судової адміністрації України та Служби судової охорони безпосереднього впливу на права позивача не справляла, оскільки за обставин цієї справи полягала лише в окремій дотичності до бюджетних правовідносин, при цьому така участь є реалізацією власної компетенції. Обставин вчинення під час такої правової поведінки протиправних дій, які б порушували права позивача судом не встановлено. Наведене відповідає правовому висновку Верховного Суду у зразковій справі №260/3564/22.

При цьому відмова у виплаті позивачу додаткової винагороди як однієї зі складових його грошового забезпечення з підстави відсутності відповідних бюджетних асигнувань, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, порушує гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року право особи мирно володіти своїм майном, оскільки доки відповідні правові норми, що передбачають певні виплати, є чинними, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах (справа «Кечко проти України», заява №63134/00, рішення від 08.11.2005).

Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі № 21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21-44а10).

Застосування судом принципу верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ є вимогою ч.2 ст. 6 КАС України.

Суд враховує, що Територіальним управління Служби судової охорони у Донецькій області вживались заходи щодо збільшення видатків бюджету для забезпечення реалізації вимог Постанови №168, проте, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування додаткової щомісячної винагороди, що є предметом спору у цій справі, оскільки держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань.

Щодо доводів відповідача-2 про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, ч.1і 2 ст.233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії ч.1 ст.233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Разом з тим, суд наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ від 23.12.2022 N 1423 "Про внесення змін до розпорядження КМУ від 25.03.2020 N 338 і постанови КМУ від 09.12.2020 N 1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.04.2023. Постановою КМУ «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 №651 відмінено з 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених ст.233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Однак приписами ч.3 і 5 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд звертає увагу на те, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (ст.3, ч.1,2,7 ст.43 Конституції України).

Ч.1 ст.24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У Рішенні від 12.04.2012 №9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абз.5 п.п.2.2 п.2 мотивувальної частини рішення).

Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення ст.233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч.5 ст.122 КАС України.

Наведене дає суду підстави для висновку, що до 19.07.2022 строк звернення позивач з цим позовом до суду не був обмежений будь-яким строком, а у правовідносинах, що виникли після цієї дати, позивач не пропустив тримісячного строку звернення до суду, оскільки запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених ст.233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

З огляду на зазначені обставини, суд приходить висновку, що позивачем не порушено строк звернення до суду з даним позовом.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, а також інформацію вказану в довідці про доходи ОСОБА_1 від 21.11.2023 №23-38, виданою Територіальним управлінням Служби судової охорони у Донецькій області, та приписи ч. 2 ст. 9 КАС України суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області щодо ненарахування і невиплати з 24.02.2022 по 20.01.2023 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», зобов`язання Територіальне управління Служби судової охорони у Донецькій області нарахувати і виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 грн на місяць, починаючи з 24.02.2022 по 20.01.2023, з урахуванням раніше проведених виплат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч.1 ст.139 КАС України судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Державної судової адміністрації України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5; ), Служби судової охорони (адреса: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5; ), Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області (адреса: 84205, Донецька обл., м. Дружківка, вул. Енгельса Ф., 43; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 з 24.02.2022 по 20.01.2023 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Донецькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 грн. на місяць, починаючи з 24.02.2022 по 20.01.2023, з урахуванням раніше проведених виплат.

У решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 11.12.2023

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова