Справа № 380/20480/23
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 рокусправа № 380/20480/23
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного перебування: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (місцезнаходження: 58002, м.Чернівці, вул.Кобилянської Ольги, 1/ пл.Центральна, 3, ), в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення № 42 від 04.08.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову ОСОБА_1 в призначенні за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу роботи період роботи з 01.07.1989 по 12.12.1989 електрозварювальником ручнго дуговго зварювання в Будівельному правлінні № 2 «Донецькжитлобуд»; з 18.03.1991 по 20.11.1994 ковалем в колгоспі «Червоний Жовтень» Марянського району Донецької області; з 01.03.1996 по 30.04.1998 сучкорубом в ТзОВ «ППВ» в с.Ваніно Хабаровського краю РФ, а також до пільгового стажу роботи за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 12.12.1994 по 21.01.1996 на підземній роботі на шахті «Південнодонецька» шахтоуправління «Донецьквугілля» та з 01.04.2004 по 23.09.2011 ковалем ручного кування у ТзОВ «Агрофірма «Агротис» с.Павлівка Донецької обл. та призначити ОСОБА_1 з 28.07.2023 пенсію по віку за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відмова в призначенні пенсії мотивована відсутністю необхідного пільгового стажу. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою від 04.09.2023 призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, надати (надіслати) суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази.

Заперечення на позовну заяву відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, виклало у письмовому відзиві. Зазначає, що позивач звернувся 28.07.2023 із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком та пакетом документів. За принципом екстериторіальності документи ОСОБА_1 , розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яким прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 42 від 04.08.2023 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу, а також недосягненням пенсійного віку. Загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 20 років 09 місяців 29 днів, пільговий стаж роботи за Списком № 2 - 02 роки 07 місяців 23 дні. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 01.07.1989 по 12.12.1989 електрозварювальником ручного дугового зварювання згідно з записів у трудовій книжці НОМЕР_2 , оскільки наявне виправлення у даті наказу про звільнення з роботи. Крім цього, при аналізі поданих документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 18.03.1991 по 20.11.1994 ковалем у колгоспі «Червоний Жовтень», оскільки відсутня інформація про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані трудодні у колгоспі. Для зарахування вказаних періодів до страхового стажу слід надати уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів, про відпрацьовані дні та встановлений мінімум з помісячною розбивкою відпрацьованих вихододнів. До страхового стажу позивача також не зараховано періоди роботи з 01.03.1996 по 30.04.1998 у російській федерації. Також зазначає, що позивач у тексті позовної заяви помилково посилається на Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів від 24.06.2016 за № 461, стосовно періодів роботи з 12.12.1994 по 21.01.1996 та з 01.04.2004 по 23.09.2011. Так як відповідно до норм чинного законодавства до виконуваної роботи застосовуються Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, чинні на момент такої роботи. Так, щодо періоду роботи з 12.12.1994 по 21.01.1996 застосовуються Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 за №162. Вказаний період роботи зараховано до страхового стажу роботи позивача. Щодо періоду роботи з 01.04.2004 по 23.09.2011 ковалем ручного кування підлягають застосуванню Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 за № 36. Період роботи ковалем з 01.01.2009 по 31.12.2010, з 01.02.2011 по 23.09.2011 зараховано до пільгового стажу роботи за Списком № 2 згідно з даних, наявних у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. З огляду на вказане просив суд суд відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки позивач не досяг пенсійного віку та у нього відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач 2) скористалось правом на подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача 2, щодо позову заперечив, вказавши, що позивач 28.07.2023 звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону №1058 є: 1. Формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у відповідному Списку; 2. Документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці не менше 80% робочого часу; 3. Досягнення 50 річного віку. За принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Чернівецькій області розглянуто заяву позивача та додані до неї документи і 04.08.2023 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за №42 у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. При опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, органом Пенсійного фонду України розраховано стаж, який склав 20 років 9 місяців 29 днів. Пільговий стаж позивача становить 2 роки 7 місяців 23 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 01.07.1989 по 12.12.1989, оскільки наявне виправлення і наказу про звільнення; період роботи в колгоспі з 18.03.1991 по 20.11.1994, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані вихододні; період роботи з 01.03.1996 по 30.04.1998, оскільки 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. До пільгового стажу за доданими документами зараховано всі періоди згідно з наявних в реєстрі осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціалного страхування. Зважаючи на наведене представник відповідача вважає, що Головним управлінням правомірно відмовлено в зарахуванні до страхового та пільгового стажу позивача спірні періоди роботи. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача скористалася правом на подання відповіді на відзиви. Зокрема зазначила, що на час звернення за призначенням пенсії позивач досяг віку 52 роки та 2 місяців. Відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», одержав право на пенсію по віку, маючи необхідний загальний трудовий стаж понад 25 років та необхідний стаж по списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. А саме: мав 01 рік 01 місяць та 09 днів, на підземних роботах на шахті «Південнодонецька» шахтоуправління «Донецьквугілля» з 12.12 1994 по 21.01.1996 та 07 років 05 місяців та 22 дні на роботі коваля ручного кування з 01.04.2004 по 23.09.2011в товаристві з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агротис»». Пільговий стаж по списку № 1 підтверджується записами в трудовій книжці. Водночас, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області рішенням №42 від 04.08.2023 відмовило в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-ІУ). В рішенні зазначається, що відмовлено у звязку з відсутнісю необхідного загального стахового та пільгового стажу, а також не досягнення відповідного пенсійного віку. При цьому, відповідач -1 нарахував загального трудового стажу 20років, 0місяців 29 днів. Не включив до загального трудового стажу час роботи: в БУ №2 електрозварювальником ручного дугового зварювання з 01.07.1989 по 12.12 1989 посилаючись, що наявне виправлення в даті наказу про звільнення; ковалем в колгоспі «Жовтень» з 18.03.21991 по 12.11.1994, тому, що позивач не надав довідки про вихододні; 01.03.1996 по 30.04.1998 сучкорубом в ТзОВ «ППВ» в с. Ваніно Хабаровського краю, тому що з 01.01.2023 РФ вийшла з Угоди про гарантії прав громадян країн - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992; пільговий стаж зарахував частково, а саме 2 роки 07 місяців 23 та ще й за списком № 2, а має бути за списком №1. Проте представник позивача зазначає, що відповідно до записі в трудовій книжці від 07.07.1989 позивач працював з 01.07.1989 по 12.12.1989 в Будівельному управлінні № 2 електрозварювальником ручної дугової зварки . Був звільнений у звязку з призовом до лав Радянської Армії, де служив з 27.12.1989 по 30.01.1991. Таким чином є безпідставне з боку органу ПФУ не зарахування до загального трудового стажу зазначеного періоду роботи, оскільки дата в записі періоду роботи не виправлена, а по-друге., причина звільнення могла бути записана лише при наявності повістки віськомату про призов на строкову службу, яка вручалася не пізніше ніж за два тижні до призову. На думку представника позивача, спірні період роботи підлягають включенню до страхового стажу, який дає право на пільгову пенсію згідно з ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою від 06.11.2023 витребувано в ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного перебування: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) належним чином засвідчену копію трудової книжки серії НОМЕР_3 із записами за період з 1989 року по теперішній час.

Також вкзаною ухвалою витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ): заяву позивача про призначення пенсії з доданими до неї документами; розрахунок стажу, який зарахований до пільгового/страхового стажу; пояснення із підтверджуючими доказами щодо періодів, які не зараховані до страхового стажу (у разі такого незарахування); відомості персоніфікованого обліку позивача, що містяться в електронній пенсійній справі про зараховані трудового стажу позивача; рішення, прийняті за наслідками опрацювання документів, отриманих від Головного управління ПФУ в Чернівецькій області, направлених після розгляду заяви позивача про призначення пенсії; протоколи (розпорядження), прийняті (складені) у зв`язку із прийняттям рішення від №42 від 04.08.2023.

Ухвалою від 06.11.2023 продовжено строк розгляду справи з урахуванням часу, визначеного судом для виконання ухвали суду про витребування доказів від 06.11.2023 у справі №380/20480/23.

На виконання ухвали суду від 06.11.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшли витребувані судом документи.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Суд встановив таке.

27.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, що визнається та не заперечується сторонами.

Після реєстрації заяви та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач 2) рішенням №42 від 04.08.2023 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. У рішенні зазначив, що пенсійний вік заявника 52років; страховий стаж становить 20років 9місяців 29днів; пільговий стаж становить 2роки 07місяці 23дні. До страхового стажу позивачу не зараховано періоди: з 01.07.1989 по 12.12.1989, оскільки наявне виправлення і наказу про звільнення; період роботи в колгоспі з 18.03.1991 по 20.11.1994, оскільки відсутня довідка про відпрацьовані вихододні; період роботи з 01.03.1996 по 30.04.1998, оскільки 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Також зазначено, що до пільгового стажу за доданими документами зараховано всі періоди згідно з наявних в реєстрі осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціалного страхування.

Вважаючи вищенаведену відмову відповідача протиправною позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

У вказаній редакції пункт 2 розділу XV Закону №1058-IV був викладений на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 3 жовтня 2017 року №2148-VIII (далі - Закон 2148-№VIII), який набрав чинності 11.10.2017 та є чинним на сьогодні.

Окрім внесенням змін до Прикінцевих положень Закону №1058-IV, Законом №2148-VIII також внесено низку інших істотних змін до Закону №1058-IV, зокрема доповнено його окремим розділом XIV1 під назвою «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян» (статті 114-115).

Отже, з набранням чинності Закону №2148-VIII питання, пов`язані з призначенням пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, в тому числі по Списках 1 та 2, регулюються положеннями Закону №1058-IV.

Таким чином, у попередній редакції пункт 2 Прикінцевих положень допускав можливість призначення пільгових пенсій по Списках 1 та 2 за нормами Закону №1058-IV, але при цьому діяли вимоги щодо віку та стажу, передбачені Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ №Про пенсійне забезпечення№ (далі - Закон №1788-ХІІ).

З прийняттям Закону №2148-VIII відповідне питання врегульовано інакше, а саме призначення пільгових пенсій здійснюється виключно за нормами Закону №1058-IV.

Тобто при вирішенні питання про наявність у позивача відповідного права на пільгову пенсію підлягають застосуванню положення ст. 114 Закону №1058-IV.

Так, згідно з ч. 1 ст. 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Як вбачається із позовної заяви та заявлених позовних вимог, позивач обґрунтовує незаконність відмови відповідача у призначенні пільгової пенсії наявністю у нього достатнього стажу для призначення пільгової пенсії за віком по Списку №1.

Однак, з матеріалів справи видно, що позивач звертався до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».`

Відтак суд застосовує норми чинного законодавства та надає оцінку спірним правовідносинам з урахуванням того, що позивач звернувся до суду за захистом права на призначення пенсії на пільгових умовах саме за Списком 2.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 Закону 1058, пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З матеріалів справи видно, що страховий стаж позивача становить 20років 09місяців 29днів, що також зазначено у рішенні №42 від 04.08.2023 та не заперечується сторонами.

Згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 працював на різних посадах, зокрема:

-з 01.07.1989 по 12.12.1989 працював електрозварювальником ручної дугової зварки 3-го розряду в Будівельному управлінні №2«Донецькжитлобуд»;

-з 27.12.1989 по 30.01.1991 служив в Радянській Армії;

-з 18.03.1991 по 20.11.1994 працював ковалем в колгоспі «Червоний Жовтень»;

-з 01.03.1996 по 30.04.1998 сучкорубом в ТзОВ «ППВ» в с. Ваніно Хабаровського краю РФ;

-з 22.02.1999 по 31.03.2004 працював ковалем в колгоспі «Червоний Жовтень»;

- з 01.04.2004 по 23.09.2011 працював філіалі «Павловський ООО «Агрофірма» ковалем.

Тобто, у трудовій книжці позивача наявні всі відповідні записи та ним надано всі необхідні документи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Водночас, чинним законодавством України, що регулює питання пенсійного забезпечення громадян, не передбачено будь-яких правових підстав для того, щоб не ураховувати до страхового стажу працівника періоди його роботи, зазначені у трудовій книжці. Тому, відповідач при обрахуванні страхового стажу не вчинив всіх належних дій щодо підтвердження або не підтвердження страхового стажу позивача згідно записів у трудовій книжці, які передбачені Порядком № 637.

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. При цьому неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Щодо підстав для відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача періодів його роботи з мотивів вказаних у спірному рішенні, суд додатково наголошує, що неналежний облік первинних документів, які підтверджують стаж роботи не може впливати на право особи щодо призначення пенсії, за умови, що займана позивачем посада відповідала чинним на час роботи Спискам №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 та від 16 січня 2003 р. № 36.

З огляду на викладене, суд також звертає увагу на те, що однією з підстав для призначення пенсії є наявність у особи відповідного стажу роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, відповідальність за ведення якої покладено на роботодавця.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі № 428/7863/17.

При цьому, навіть формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист, зокрема й призначення пенсійних виплат.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Таким чином, не зарахування до загального страхового стажу періоду роботи позивача з 01.07.1989 по 12.12.1989, з 18.03.1991 по 20.11.1994, який підтверджено трудовою книжкою серії НОМЕР_3 через неналежне, на думку відповідача, виправлення у даті наказу про звільнення з роботи, відсутність інформації про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані трудодні у колгоспі, що суперечить нормам чинного законодавства України, у тому числі приписам статті 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається значний обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду України при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

При цьому, відповідачами не надано суду доказів, які б підтверджували той факт, що ними вчинялись відповідні дії щодо здійснення зустрічної перевірки первинних документів для підтвердження спірного періоду роботи позивача.

Щодо доводів відповідача не зарахування періодів роботи позивача в рф з 01.03.1996 по 30.04.1998, з тих підстав, що з 01.01.2023 припинено участь російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, то суд зазначає таке.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як передбачено ч.2 ст. 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).

При цьому метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст.5 Угоди).

Відповідно до ст.1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Ст.6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно із абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Ч.2 ст.4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а, від 20.07.2020 у справі № 174/421/17(2-а/174/64/2017) та від 29.03.2023 у справі № 360/4129/20.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма п.3 ст.6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію відповідачем повинен був бути врахований трудовий стаж та заробітна плата, набуті позивачем на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.

01.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеної від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 № 140/98-ВР.

29.11.2022 КМУ прийняв постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі Постанова №1328), яка набрала чинності 02.12.2022, і якою постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

По цьому питанню зазначає такее.

Відповідно до ст.58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999 щодо тлумачення ч.1 ст. 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (ст.6 КК України, ст.8 КУпАП, ст.3 ЦПК України). Конституція України, закріпивши ч.1 ст. 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

За ст.151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Таким чином, положення Закону № 2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови №1328 з 02.12.2022. Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

А відтак, суд відхиляє посилання відповідачів, покладені в основу спірного рішення, на ту обставину, що з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Як видно з трудової книжки позивача, позивач працював з 01.03.1996 по 30.04.21998 сучкорубом в ТзОВ «ППВ» в с. Ваніно Хабаровського краю РФ.

Варто зазначити, що запис про спірний період у трудовій книжці позивача заповнений відповідно до вимог Інструкції № 58 та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивача прийнято на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Таким чином, оскільки позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації у зв`язку з набранням чинності Законом № 2783-IX.

Відтак період роботи позивача з 01.03.1996 по 30.04.21998 сучкорубом у ТзОВ «ППВ» в с. Ваніно Хабаровського краю РФ на території РФ підтверджено даними трудової книжки та має бути зарахований до страхового стажу позивача.

Ураховуючи, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні підстави їх не враховувати.

Таким чином, суд висновує, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій област № 42 від 04.08.2023 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити відповідну пільгу пенсію, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки саме відповідач наділений повноваженнями щодо розрахунку стажу та призначення пенсії, з метою ефективного захисту права позивача на належне пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до його пільгового стажу період роботи з 01.07.1989 по 12.12.1989, з 18.03.1991 по 20.11.1994, з 01.03.1996 по 30.04.1998 , який підтверджено трудовою книжкою серії НОМЕР_3 .

За приписами вимог п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч.ч. 1-2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав адміністративний позов підлягає частковому задоволенню в спосіб, визначений судом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України)

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено 2147,20 грн судового збору. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню 1073,60 грн судового збору з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок їх бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України

вирішив:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного перебування: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (місцезнаходження: 58002, м.Чернівці, вул.Кобилянської Ольги, 1/ пл.Центральна, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області № 42 від 04.08.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до його пільгового стажу період роботи з 01.07.1989 по 12.12.1989, з 18.03.1991 по 20.11.1994, з 01.03.1996 по 30.04.1998, який підтверджено трудовою книжкою серії НОМЕР_3 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Андрея Митрополита, 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного перебування: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 536 (п`ятсот тридцять шість)грн. 80коп.судового збору.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (місцезнаходження: 58002, м.Чернівці, вул.Кобилянської Ольги, 1/ пл.Центральна, 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного перебування: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 536 (п`ятсот тридцять шість)грн. 80коп.судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.