Справа № 120/5384/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 грудня 2023 р. Справа № 120/5384/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду в інтересах ОСОБА_1 звернувся його представник до Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що Головним управлінням ДПС у Вінницькій області проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 09 лютого 2023 року.

Зі змісту такого акту слідує, що посадовими особами контролюючого органу встановлено факт зберігання позивачем тютюнових виробів без марок акцизного податку.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 28 лютого 2023 року № 2185/02-32-09-04/ НОМЕР_1 , яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень за зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку.

Позивач не погоджується з таким рішенням Головного управління ДПС у Вінницькій області та вважає, що висновки, викладені в акті перевірки, не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, представник позивача зазначив, що діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 безпосередньо пов`язана з наданням послуг населенню з обслуговування напоями, мобільного харчування та паління кальянів. Такі послуги позивачем надаються за місцем здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 .

При цьому представник позивача вказує, що позивач не здійснює продаж (реалізацію) повних (невідкритих) пачок або тар з сумішами для паління кальянів, а відповідна продукція придбається у постачальників виключно для можливості реалізації послуг з паління кальянів та використовується в процесі своєї господарської діяльності.

В свою чергу, виявлені відповідачем пластикові тари для зберігання сумішей (міксів) для паління кальяну безпосередньо використовувалися у діяльності позивача для зберігання відповідних сумішей. Такі тари є спеціальними контейнерами для зберігання, оскільки наявні в суміші елементи без належного вакуумування призводять до його швидкого псування.

Також представник відповідача стверджує, що вимога щодо зберігання та реалізації тютюнових виробів за наявності марки акцизного податку, встановленого зразка на пачці або іншій тарі, розповсюджується на продаж цілої (невідкритої) пачки або іншої тари з вмістом тютюну. Водночас у спірному випадку мала місце реалізація послуги "паління кальяну", а чинним законодавством не вимагається збереження марки акцизного податку на такій пачці або іншій тарі.

Тобто, на думку представника позивача, встановити наявність чи відсутність на вказаному товарі акцизної марки при його зберіганні в місці реалізації можливо лише щодо упаковки, а не самої тютюнової суміші, оскільки після розкриття упаковки та розірвання акцизної марки питання залишення її решток на упаковці законодавством не передбачено, і сама по собі відсутність на конкретній упаковці (футлярі) акцизної марки чи її решток не свідчить як про реалізацію, так і про зберігання тютюнової суміші без сплати акцизних марок.

Однак під час перевірки не досліджувалися власне упаковки з тютюновою сумішшю, яка в ході реалізації знаходилася у відповідних боксах.

Відтак, на думку представника позивача, у відповідача відсутні докази того, що тютюнові вироби за наведеним в акті переліком зберігалися без марок акцизного податку встановленого зразка.

Також у позові зазначено, що відповідачем не враховано правову позицію, що наведена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 809/864/17, та відповідно до якої (дослівно): "здійснюючи перевірку господарської діяльності позивача та застосовуючи до нього фінансові санкції, відповідач був зобов`язаний отримати усі докази щодо віднесення кальянної суміші, яка була знайдена у позивача під час перевірки саме до підакцизних товарів (до тютюну кальянного та/або інших підакцизних товарів), однак чого здійснено не було".

Далі представник позивача вказує, що необхідною передумовою прийняття рішення про застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання є наявність необхідних доказів на підтвердження порушення таким суб`єктом вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Факт вчинення правопорушення має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях суб`єкта владних повноважень. У той же час, для притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності, передбаченої абзацом 20 частини 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", необхідним є встановлення факту виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка, або з підробленими марками акцизного податку, чого відповідачем під час проведення перевірки позивача встановлено не було, оскільки відсутні будь-які докази здійснення позивачем реалізації та роздрібної торгівлі повної (невідкритої) пачки або іншої тари з вмістом тютюну.

Тобто, на думку представника позивача, контролюючому органу під час проведення перевірки необхідно встановити факт наявності у суб`єкта господарювання у продажу та на зберіганні тютюнових виробів, факт відсутності марок акцизного податку встановленого зразка на таких виробах або наявність на тютюновому виробі підробленої марки акцизного податку, здійснити купівлю тютюнового виробу, отримати розрахунковий документ, здійснити фото-та/або відеофіксацію цих обставин, отримати пояснення від продавця та суб`єкта господарювання.

Проте такі обставини не були встановлені під час перевірки.

Таким чином, з урахуванням наведеного представник позивача вважає, що рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області про застосування фінансових санкцій до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 02 травня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління ДПС у Вінницькій області належним чином засвідчену копію доповідної записки управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Вінницькій області № 204/02-32-09-01 від 06 лютого 2023 року, на яку містяться посилання в наказі про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 07 лютого 2023 року № 310к.

22 травня 2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що 07 лютого 2023 року відповідно до наказу Головного управління ДПС у Вінницькій області № 310к та направлень на проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 " з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» та інших нормативно-правових актів, які регулюють виробництво, зберігання та обіг спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального в Україні.

В ході перевірки встановлено порушення статті 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", пункту 226.1, пункту 226.2, пункту 226.9, пункту 226.11 статті 226 Податкового кодексу України.

За результатами перевірки посадовими особами податкового органу складено акт, у якому зафіксовано, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 зберігалися тютюнові вироби, а саме суміш тютюну для кальяну, без марок акцизного податку.

Як наслідок, 28 лютого 2023 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято рішення № 2185/02-32-09-04/ НОМЕР_1 , яким до позивача застосовано фінансові санкції в сумі 17000 гривень.

За наведених обставин, на думку представника податкового органу, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

16 серпня 2023 року представником позивача подано до суду письмові пояснення, у яких додатково наведені аргументи щодо задоволення позовних вимог, а також докази про понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є обслуговування напоями, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. До видів діяльності підприємця також належать наступні: роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах; діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошнами та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах.

06 лютого 2023 року начальником управління контролю за підакцизними товарами ОСОБА_2 на ім`я заступника начальника Головного управління ДПС у Вінницькій області Олега Мартинюка складено доповідну записку № 204/02-32-09-01. Зі змісту такої доповідної записки слідує, що листом Державної податкової служби України від 31 січня 2023 року № 2181/7/99-00-09-02-01-07 доручено провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах. З метою протидії незаконному обігу пального та впорядкування обліку пального, в рамках підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України начальник управління контролю за підакцизними товарами ОСОБА_3 просив заступника начальника Головного управління ДПС у Вінницькій області Олега Мартинюка надати дозвіл на проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення ним господарської діяльності: АДРЕСА_1 , бар "BLACKBAR" з метою контролю за дотриманням вимог Податкового кодексу України, Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального", інших нормативно-правових актів, які регулюють виробництво, зберігання та обіг спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального в Україні.

07 лютого 2023 року заступником начальника Головного управління ДПС у Вінницькій області з метою протидії незаконному обігу пального, впорядкування обліку пального та здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального та з питань дотримання Податкового кодексу України та Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального", на підставі статей 20, 61, 62, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80, пункту 82.3 статті 82 Податкового кодексу України та доповідної записки № 204/02-32-09-01 від 06 лютого 2023 року, видано наказ № 310к, яким вирішено провести фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 , терміном 10 діб, з 08 лютого 2023 року, за період з 01 січня 2022 року.

На виконання цього наказу 07 лютого 2023 року начальнику відділу управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Вінницькій області Новікову М.О. та головному державному інспектору управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Вінницькій області Регелюку О.В. видані направлення на проведення фактичної перевірки № 507 та № 508.

09 лютого 2023 року посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку, за результатами якої складено акт № 1603/02-32-09-04/ НОМЕР_1 , у якому зафіксовано факт зберігання тютюнових виробів, а саме суміші тютюну для кальяну марки 420 Hookah Tobacco (в асортименті) за ціною 450 гривень за штуку (загальна кількість 9 штук) (банок), без марок акцизного податку та без зазначення дати виробництва та виробника. Загальна кількість тютюнових виробів, а саме тютюну для кальяну без марок акцизного податку встановленого зразка становить 19 штук (банок) на загальну суму 4050 гривень. Таким чином, фізичною особою-підприємцем порушено вимоги статті 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального".

28 лютого 2023 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області на підставі такого акта перевірки прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № 2185/02-32-09-04/ НОМЕР_1 , яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень за зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка.

Надаючи правову оцінку рішенню контролюючого органу, що оскаржується, суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані положеннями Податкового кодексу України (далі ПК України; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Так, наказом заступника начальника Головного управління ДПС у Вінницькій області від 07 лютого 2023 № 310к з метою протидії незаконному обігу пального, впорядкування обліку пального та здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального та з питань дотримання Податкового кодексу України та Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального", на підставі статей 20, 61, 62, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80, пункту 82.3 статті 82 Податкового кодексу України та з урахуванням доповідної записки № 204/02-32-09-01 від 06 лютого 2023 року вирішено провести фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення ним господарської діяльності: АДРЕСА_1 , бар " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

На підтвердження наявності підстав для проведення фактичної перевірки відповідачем разом із відзивом на позовну заяву надано лист Державної податкової служби України від 31 січня 2023 року № 2181/7/99-00-09-02-01-07.

На виконання згадуваного вище листа Державної податкової служби України управлінням контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Вінницькій області складено доповідну записку від 06 лютого 2023 року № 204/02-32-09-01, у якій йдеться про те, що з метою протидії незаконному обігу пального та впорядкування обліку пального, в рамках підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України вирішено провести фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 , з метою контролю за дотриманням вимог Податкового кодексу України, Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального", інших нормативно-правових актів, які регулюють виробництво, зберігання та обіг спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального в Україні.

Водночас в листі Державної податкової служби України від 31 січня 2023 року № 2181/7/99-00-09-02-01-07 не зазначено про конкретні порушення податкового законодавства або будь-яка інформація про такі порушення, що вчинені позивачем, а лише міститься загальна інформація щодо необхідності організації та проведення контрольно-перевірочної роботи з питань здійснення суб`єктами господарювання оптової/роздрібної торгівлі тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та зберігання останніх.

При цьому у доповідній записці від 06 лютого 2023 року № 204/02-32-09-01, що слугувала підставою для видання наказу про проведення фактичної перевірки, містяться посилання на лист Державної податкової служби України від 31 січня 2023 року № 2181/7/99-00-09-02-01-07. При цьому у такій доповідній записці йдеться про те, що фактична перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 проводиться з метою протидії незаконному обігу пального та впорядкування обліку пального.

Відтак як у листі Державної податкової служби України, так і в доповідній записці начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС України у Вінницькій області, на підставі яких видано наказ про проведення фактичної перевірки позивача, відсутні посилання на можливі порушення вимог податкового законодавства, що ним могли бути допущені.

Більше того, у наказі про проведення фактичної перевірки відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) обставини невідповідності діяльності позивача вимогам чинного законодавства.

Відтак відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав належних доказів, які б підтверджували те, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувала інформація про можливі порушення (чи реальні порушення) позивачем вимог податкового законодавства.

А тому формулювання у наказі загальних підстав для проведення фактичної перевірки (без їх конкретизації) не дає цілковитого розуміння, що є причиною фактичної перевірки.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 липня 2023 року у справі № 240/959/20 у подібних правовідносинах.

Так, суд касаційної інстанції виснував, що ПК України закріплює таку обов`язкову вимогу щодо змісту наказу про проведення перевірки, як необхідність відображення підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

Виконання такої вимоги забезпечує розуміння суб`єктом господарювання причин, що зумовили проведення перевірки, а також кола питань, які можуть бути її предметом, залежно від підстави проведення. У такій ситуації в разі виникнення спору щодо наявності дійсних підстав для проведення перевірки або обґрунтованості припущень щодо вчинення суб`єктом господарювання порушень суд має можливість перевірити ці питання під час розгляду адміністративної справи.

Разом із тим вкотре слід наголосити на тому, що у наказі заступника начальника Головного управління ДПС у Вінницькій області від 07 лютого 2023 року № 310к не конкретизовано суть порушення, а лише вказано загальні положення нормативно-правових актів, а також у наказі міститься посилання на доповідну записку начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Вінницькій області, яка сформована на виконання листа Державної податкової служби України, у якому, до речі, також жодним чином не конкретизовано суть можливого порушення позивачем податкового законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку, що контролюючим органом не доведено наявності підстав для призначення і проведення фактичної перевірки позивача відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

В контексті наведеного варто зауважити, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового рішення в зв`язку з допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов зокрема необхідно провести перевірку з дотриманням вимог податкового законодавства.

Положеннями ПК України встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою для видання наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду від 17 березня 2018 року у справі № 1570/7146/12, від 24 жовтня 2018 року у справі № 808/1746/15, від 04 лютого 2019 року у справі № 807/242/14 та ряду інших.

При цьому суд не повинен надавати оцінку правомірності оскаржуваного рішення, оскільки порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки, про що також неодноразово висловлювався Верховний Суд у своїх постановах (зокрема у постановах від 19 листопада 2019 року у справі № 160/8859/18, від 30 червня 2019 року у справі № 825/1747/17 тощо).

Також у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформувала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Таким чином, з огляду на встановлені в ході судового розгляду обставин, що свідчать про безпідставність наказу про проведення фактичної перевірки позивача, за наслідками якої прийнято оскаржуване рішення, а тому такі обставини є достатніми для висновку про протиправність прийнятого рішення про застосування до позивача фінансових санкцій.

При цьому суд не надає оцінки як доводам представника позивача, так і аргументам представника відповідача щодо суті виявленого податковим органом порушення, оскільки сама по собі безпідставність проведення фактичної перевірки свідчить про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності прийнятих податкових рішень, та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду з позовною заявою сплатив судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується квитанцією від 27 квітня 2023 року.

А тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1073,60 гривень.

При вирішенні питання щодо підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень суд враховує приписи статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 5, 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, пунктом 3.1 розділу 3 договору про надання правової допомоги № 03/23-ад/2 від 16 березня 2023, що укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Браславцем Я.Ю., передбачено, що винагорода за надання послуг - гонорар адвоката сплачується в гривнях та складається з фіксованої плати, розмір якою визначається за згодою сторін та сплачується клієнтом.

Сторони погодили, що гонорар адвоката за послуги, які надаються клієнту за предметом договору складає фіксовану ціну - 4000 гривень за надання послугу під час розгляду справи в суді першої інстанції (пункт 3.2 розділу 3 договору).

Квитанцією № 03/23-00/2/1 від 16 березня 2023 року підтверджується сплата позивачем адвокату коштів в сумі 4000 гривень.

Водночас, на переконання суду, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 4000 гривень є досить завищеними.

Так, зі змісту детального розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які понесено позивачем у зв`язку з розглядом справи № 120/5384/23, що складений 14 серпня 2023 року, слідує, що адвокатом надавались довірителю такі послуги: консультування клієнта, узгодження правової позиції, вивчення нормативно-правової бази, підготовка позовної заяви, підготовка інших процесуальних документів.

На думку суду, надані адвокатом послуги, охоплюються єдиною метою, якою є підготовка до складання позовної заяви, а тому обсяг виконаної ним роботи (наданих послуг) є неспівмірним із складністю такої роботи.

Відтак більшість послуг, що надавалися на виконання умов договору про надання професійної правничої допомоги, пов`язані із складанням позовної заяви, а тому деталізація (поділ на окремі частини) таких не свідчить про надання послуг у більшому обсязі.

Крім того, адміністративна справа №120/5384/23 розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що свідчить про те, що така справа належить до справ незначної складності, що також вказує на необґрунтовано завищену вартість наданих послуг.

Відтак встановлені обставини вказують на недостатню обґрунтованість розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень, а тому слушними є доводи представника відповідача, наведені ним у відзиві на позовну заяву, що такий розмір є досить завищеним.

Відтак, на думку суду, розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджено у розмірі 2000 гривень, що відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 2000 гривень.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій № 2185/02-32-09-04/ НОМЕР_1 , що прийняте Головним управлінням ДПС у Вінницькій області 28 лютого 2023 року.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 44069150)

Рішення суду в повному обсязі складено 11.12.2023

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович