Справа № 591/7800/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 р.Справа № 591/7800/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03.11.2023 (головуючий суддя І інстанції: Шелєхова Г.В.) по справі № 591/7800/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області , старшого сержанта СРПП ВП №4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Терещенка Віталія Анатолійовича

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 287076 від 27.08.2023, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400,00 грн;

- стягнути судові витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначав, що є військовослужбовцем, проходить службу водієм зенітного артилерійського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , в день зупинки його інспектором поліції транспортного засобу, він виконував бойове розпорядження №749, отже керував автомобілем через крайню необхідність.

Також зазначив, що йому не відомо, чи набрала законної сили постанова Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.01.2023 у справі № 592/3104/22, якою його позбавлено права керування транспортним засобом.

Зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення ним правопорушення Правил дорожнього руху, яке полягало у не увімкненні правого покажчика повороту та керування автомобілем, будучи позбавленим такого права.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03.11.2023 позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 27 серпня 2023 року серії БАД №287076, винесену старшим сержантом СРПП ВП №4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Терещенком В.А. відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП закрито.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн. та 536,80 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Головне управління Національної Поліції в Сумській області (далі відповідач 1), не погоджуючись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням уточнень, просило його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення доведений належними доказами, а саме відеозаписом з нагрудної камери та постановою суду від 20.01.2023, якою позбавлено позивача права керувати транспортними засобами, адміністративна справа розглянута з дотриманням процедури та вимог чинного законодавства, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову.

Вказує, що постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.01.2023 у справі № 592/3104/22, яка набрала законної сили 06.03.2023 позивач позбавлений права керування транспортними за засобами на 1 рік, про наявність вказаних обставин йому було відомо, оскільки справа розглянута в присутності його представника, а отже вчинення порушення позивачем ПДР є доведеним.

Вважає безпідставними твердження позивача щодо керування транспортним засобом в стані крайньої необхідності, оскільки за зовнішніми ознаками позивача та його транспортного засобу , вказані обставини не підтверджується.

Також, вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд справи за відсутності відповідача 1, не повідомлення його належним чином про дату та час її розгляду, не направлення на його адресу копії позовної заяви, що позбавило відповідача можливості підготувати пояснення по справі та надати докази.

Крім того, не погоджується із присудженою судом сумою витрат на правову допомогу 5000,00 грн з огляду на її не співмірність складності справи, предмету позову, наданим адвокатом послугам, та відсутності доказів, які б підтверджували реальне понесення таких витрат.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Старший сержант СРПП ВП №4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Терещенко В.А. (далі відповідач 2) не надав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст.229, ч. 1 ст.308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 27.08.2023 старшим сержантом СРПП ВП №4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Терещенком В.А. прийнято постанову серії БАД № 287076, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 20 400,00 грн (а.с. 10).

Постановою встановлено, що 27.08.2023 о 21.16 у населеному пункті Хотінь, Сумського району, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Kia Sorento д.н.з. НОМЕР_3 , не увімкнув правий покажчик повороту, чим порушив п.п.9.2(б) ПДР України, та керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами категорії «А,В,В1» на підставі постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.01.2023 строком на 1 рік, чим порушив п.1.п. 2.1 «а» ПДР України та скоїв адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачені ч. 2 ст. 122, ч.4 ст. 126 КУпАП.

Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є протиправною, оскільки відповідачем не доведено факту вчинення позивачем правопорушення.

Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 9.2 «б» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно з п. 2.1 «а» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 36 КУпАП, при вчинення однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

За приписами ч.2 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення, зокрема, повинна містити найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Також, в силу вимог ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Положеннями ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» надано право поліції застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За визначенням, наведеним у ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з недоведеності відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення.

До суду апеляційної інстанції відповідачем 1 надано диск з відеозаписами з нагрудної камери, які на його думку підтверджують факт вчинення позивачем порушень п. 9.2 «б» та п. 2.1 «а» ПДР України.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції 07.09.2023 відкрито провадження у справі № 591/7800/23, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, доказів направлення копії позову та ухвали суду ГУ НП в Сумській області матеріали справи не містять, вказані документи направлені іншій особі, яка не є стороною по справі, що підтверджується супровідним листом від 07.09.2023 та поштовими повідомленнями про вручення вказаних документів Сумському РУП ГУНП в Сумській області (а.с. 27-29).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що судом першої інстанції розглянуто справу без належного повідомлення ГУ НП в Сумській області про її розгляд, колегія суддів дійшла висновку , що вказані порушення процесу є обов`язковою та безумовною підставою, передбаченою п. 3 ч. 3 ст. 317 КАС України для скасування судового рішення, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового.

Щодо порушення п.9.2 "б" ПДР.

В спірній постанові зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не увімкнув правий покажчик повороту, чим порушив п.п.9.2(б) ПДР України.

Відповідач в підтвердження факту вчинення позивачем зазначено порушення посилається на відеозапис. Колегія суддів, дослідивши відеозапис, зазначає, що останній фіксує лише процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та керування позивачем автомобілем вже під час такого розгляду, та не містить інформації щодо порушення п. 9.2 "б" ПДР.

З урахуванням наведеного, факт порушення позивачем п.9.2. "б" ПДР є недоведеним .

Щодо порушення п.2.1 "а" ПДР.

Згідно спірної постанови позивача притягнуто до відповідальності за керування 27.08.2023 ОСОБА_1 транспортним засобом Kia Sorento д.н.з. НОМЕР_3 , як особу, яка позбавлена такого права керування. В підтвердження вказаних обставин відповідач посилається на відеозапис з нагрудної камери.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.01.2023 у справі № 592/3104/22, яка набрала законної сили за наслідками апеляційного перегляду 06.03.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Отже, доведеним є факт керування 27.08.23 ОСОБА_1 транспортного засобу, будучи позбавленим такого права постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.01.2023 у справі № 592/3104/22.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 18.08.2022 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія зенітного артилерійського відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини, що підтверджується наказом Військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2022 № 149 (а.с. 14).

27.08.2023 о 13:00 позивач отримав бойове розпорядження командира НОМЕР_4 об ТрО № 749 доставити на військовому транспорті б/к до особового складу, що підтверджується витягом із журналу бойових дій (а.с. 15)

Під час зупинки працівниками поліції транспортного засобу Kia Sorento д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 неодноразово повідомляв про виконання ним бойового розпорядження та керування автомобілем в стані крайньої необхідності.

Відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Верховний Суд в постанові від 21.12.2018 у справі №686/5225/18, розглядаючи спір про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 122 КУпАП, у зв`язку з тим, що водій транспортного засобу діяв у стані крайньої необхідності, висловив таку правову позицію.

Так, суд роз`яснив, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза охоронюваним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який діє по теперішній час.

Хотінська селищна територіальна громада Сумської області входить до переліку територій можливих бойових дій згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309.

Враховуючи, що 27.08.2023 позивач, який є військовослужбовцем, зупинений був на території, яка входить до переліку територій можливих бойових дій, мав бойове розпорядження, що в сукупності може свідчити, про керування ним транспортним засобом в стані крайньої необхідності.

Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано.

З урахуванням наведеного, постанова по справі про адміністративне правопорушення від 27.08.2023 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 1,4 ч.1 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Відповідно до частин 1, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в розмірі 536,80 грн, що підтверджується квитанцією.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду позов задоволено, відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Сумській області.

Щодо витрат на правову допомогу.

Положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5ст. 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 6 ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7ст. 135 КАС України).

З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

ОСОБА_1 заявив в суді першої інстанції клопотання про стягнення на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. , в підтвердження чого надав договір про надання правової допомоги від 30.08.23 .

Відповідач у суді першої інстанції був позбавлений своєчасно заявити заперечення щодо заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки був не обізнаний з відкриттям провадження у справі та позовом.

Разом з тим, відповідач 1 в апеляційній скарзі заперечував щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн, посилаючись на їх не співмірність з предметом позову, складністю справи та виконаними адвокатом видами робіт.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої інстанції здійснювалося Адвокатським об`єднанням "Веріта Груп" на підставі договору про надання правової допомоги від 30.08.2023 (а.с. 19-20).

Згідно п.1.1 Договору адвокат приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси клієнта та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього договору з усіма, без обмежень, правами представника, які передбачені КАС України у зв`язку зі зверненням клієнта до суду із адміністративним позовом про скасування постанови серії БАД № 287076 від 27.08.2023.

Відповідно до п. 4.2 Договору гонорар адвокатського об`єднання становить 5 000,00 грн.

Отже розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача надавались послуги зі складання позовної заяви.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Так, позивач просив стягнути на його користь 5 000,00 грн, понесених у суді першої інстанції.

Дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку, що заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу в розмірі є 5000, 00 грн. є завищеною, оскільки адвокатом фактично складено лише позовну заяву, зміст якої в більшій мірі містить посилання на норми права та викладення обставин справи, отже не потребує значних професійних зусиль та навичок.

Крім того, дана справа є справою незначної складності, обсяг обставин, які є предметом доказування по даній справі, та доказів, якими підтверджуються ці обставини не є надто значним, що також свідчить про завищення розміру витрат за надані адвокатом послуги.

Натомість, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 04.02.2020 (№ провадження К/9901/95/20), відповідно до якої (п.23) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Таким чином, заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. є завищеною та неспівмірною із складністю цієї справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Доводи апелянта про не надання позивачем доказів сплати витрат на правову допомогу колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відшкодуванню відповідно до ст. 139 КАС України підлягають судові витрати, що сплачені або підлягають сплаті.

Отже, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, враховуючи заперечення відповідача на заяву ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Сумській області 2 500,00 грн витрат на користь позивача на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 286, 310, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03.11.2023 по справі № 591/7800/23 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БАД №287076 від 27.08.2023 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області (, Герасима Кондратьєва, 23, м. Суми, 40030) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) та на правову допомогу в розмірі 2 500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню лише в частині розподілу судових витрат протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій