Справа № 420/6455/23
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/6455/23

Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

при секретарі судового засідання Коблова А.О.,

за участю представника апелянта- Козеровської А.О.,

представника ОСОБА_1 - Дрогобецької Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

В С Т А Н О В И Л А :

29 березня 2023 року ГУ ДПС в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 суму заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 42 347,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог ГУ ДПС в Одеській області зазначило, що станом на 03.03.2023 року відповідно до розрахунку податкового боргу, довідки про податкову заборгованість та інтегрованої картки платника (ІКП) податкова заборгованість ОСОБА_1 перед бюджетом становить 42 347,20 грн, яка виникла у зв`язку із несплатою ним податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020 та 2021 роки.

19 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із зустрічною заявою, в якій просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № 0-1504 від 04.06.2021 року на суму 17 577,43 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № 0-1504 від 24.06.2022 року на суму 24 360,00 грн.;

- податкову вимогу № 158-55 від 14.01.2020 року на суму 15 115,38 грн. ОСОБА_1 в обґрунтування зустрічної позовної заяви та заперечуючи проти задоволення позову ГУ ДПС в Одеській області, зазначив, що заперечує щодо наявності в нього заборгованості у розмірі 42 347,20 грн зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Він наголосив, що не отримував ані податкові повідомлення - рішення, ані податкову вимогу. На думку ОСОБА_1 , приписи пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачають для нього пільги зі сплати податку з огляду на те, що він є власником нежитлової будівлі, правовий статус якої зазначений як «Будівлі птичників» (код 1271), у зв`язку з чим контролюючим органом протиправно віднесено належну йому нежитлову будівлю до категорії об`єктів оподаткування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 42 347,20 грн. - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №0-1504 від 04.06.2021 року на суму 17 577,43 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 0-1504 від 24.06.2022 року на суму 24 360,00 грн..

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області №158-55 від 14.01.2020 року на суму 15115,38 грн. Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні зустрічного позову та задовольнити первісний позов контролюючого органу. Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково погодився із позицією ОСОБА_1 , що будівлі птичників не підпадають під об`єкт оподаткування. Крім того, апелянт зазначив, що чинне законодавство не звільняє платника податків від відповідальності за те, що він не використовує майно, яке придбав, незалежно від стану даного майна.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в яком упросив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків фізична особа - платник податків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визначив свою податкову адресу: АДРЕСА_1 .

26.03.2002 року ОСОБА_2 придбано будівлі птичників, які розташовані в селі Ставрово та складаються з будівель трьох птичників: літ.«А» площею забудови 1196,0 кв.м., літ. «Б» площею забудови 1196,0 кв.м., літ. «В» площею забудови 1620,0 кв.м., сараїв літ. «а» площею забудови 24,0 кв.м, літ. «б» площею забудови 24,0 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлі птичників, видане на підставі рішення виконкому Ставровської сільської ради від 25 січня 2002 року № 84-ХХІІІ, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до розрахунку податкового боргу, довідки про податкову заборгованість та інтегрованої картки платника (ІКП), податкова заборгованість ОСОБА_1 станом на 03.03.2023 року перед бюджетом становить 42 347,20 грн, а саме по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2020 та 2021 рік.

Заборгованість з податку на нерухоме майна, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості виникла в результаті:

- нарахування по податковому повідомленню-рішенню за №0-1504 від 04.06.2021 року на суму 17 577,43 грн. (основний платіж) (а.с.13);

- нарахування по податковому повідомленню-рішенню за №0-1504 від 24.06.2022 року на суму 24 360,00 грн. (основний платіж) (а.с. 14).

Також, платнику податків нарахована пеня на загальну суму 409,77 грн. у відповідності до приписів ст. 129 Податкового кодексу України.

14 січня 2020 року ГУ ДПС в Одеській області у відповідності до ст.59 Податкового кодексу України, сформовано податкову вимогу №158-55 на суму податкового боргу у розмірі 15 115,38 грн, борг за якою був погашений ОСОБА_1 04.08.2021 року (а.с. 12).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що нежитлові будівлі птичників площею 4060 кв.м. розташовані за адресою: Одеська область, Окнянський район, с/рада Ставрівська фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника. Відтак, нерухомість за цією адресою не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення та податкова вимога є протиправними та підлягають скасуванню.

Судова колегія частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Згідно положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Пунктом 72 Закону №909-VІІІ змінено правове регулювання у статті 266 Податкового кодексу України, зокрема зміни стосувались об`єктів, які не підлягають оподаткуванню цим податком (підпункт 266.2.2), порядку встановлення пільг (підпункт 266.4.2), ставки податку (підпункт 266.5.1), обчислення суми податку (266.7.2), порядку сплати податку (підпункт 266.5.9).

Виходячи із системного тлумачення норм Податкового кодексу України необхідно вказати, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Крім того, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав як функціональне призначення будівлі так і належність конкретному суб`єкту-платнику.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі сільськогосподарського призначення не може бути достатньою підставою для звільнення платника від оподаткування.

Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі сільськогосподарського призначення», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Обираючи за вихідне поняття «сільськогосподарське призначення», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки з його статусом (придатністю його застосування у сільськогосподарському виробництві без конкретизації видів сільського господарства), а й з використанням будівлі з метою провадження сільськогосподарської діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для вироблення сільської продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для виготовлення сільськогосподарської продукції

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Пункт "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.1 статті 266 ПК України, на який посилається позивач як на підставу протиправності податкового повідомлення-рішення, встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Отже, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Як визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до статті 1 Закону України від 18.01.2001 №2238-III "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі; сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно-виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації). Таким чином, наведене визначення "сільськогосподарський товаровиробник" є результатом поєднання процесів виробництва і реалізації сільськогосподарської продукції.

З положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, клас будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства з кодом 1271 включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. При цьому, він не включає споруди зоологічних та ботанічних садів (2412). До будівель з кодом 1271 відноситься: будівлі для тваринництва (1271.1); будівлі для птахівництва (1271.2), будівлі для зберігання зерна (1271.3), будівлі силосні та сінажні (1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (1271.5), будівлі тепличного господарства (1271.6), будівлі рибного господарства (1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (1271.9).

Беручи до уваги вищевикладене, судова колегія вважає, що для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком споруди, які використовуються сільськогосподарським товаровиробником (особою, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією) безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником будівель птичників, які розташовані в селі Ставрово, Окнянського району, Одеської області та складаються з будівель трьох птичників: літ.«А» площею забудови 1196,0 кв.м., літ. «Б» площею забудови 1196,0 кв.м., літ. «В» площею забудови 1620,0 кв.м., сараїв літ. «а» площею забудови 24,0 кв.м, літ. «б» площею забудови 24,0 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлі птичників, видане на підставі рішення виконкому Ставровської сільської ради від 25 січня 2002 року № 84-ХХІІІ, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження його статусу як сільськогосподарського товаровиробника, що б давало можливість застосування пільги з оподаткування відповідно до пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, як і не надано доказів реєстрації фізичною особою-підприємцем. Натомість, з відомостей ЄДРПОУ вбачається, що ФОП ОСОБА_1 припинено з 2007 року.

З викладеного слідує, що ОСОБА_1 не надано доказів, що він є сільськогосподарським товаровиробником, а наявність у нього майна з кодом 1271 за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, не є підставою для застосування до спірних відносин пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України.

Щодо доводів ОСОБА_1 , що на час нарахування податку за нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, об`єкти нежитлової нерухомості фактично є зруйнованим та непридатним до використання, а отже, був відсутній об`єкт оподаткування, передбачений статтею 266 ПК України, судова колегія зазначає наступне.

За приписами п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до статті 349 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносив і на час складання ГУ ДПС в Одеській області спірних податкових повідомлень-рішень нежитлова будівля перебувала у власності ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а відтак, є об`єктом оподаткування.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 2240/3410/18 від 01 лютого 2023 року.

Лише у травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із згодою на скасування в реєстрі запису про наявність в нього будівель пташників (а.с.57).

Враховуючи, що спірні податкові повідомлення - рішення винесені у 2021 та 2022 роках, в той час як ОСОБА_1 був власником нежитлових будівель та відповідно до п.п.ж 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не мав пільг щодо сплати податку, оскаржувані податкові повідомлення - рішення, як і податкова вимога, є правомірними та помилково скасовані судом першої інстанції.

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог ГУ ДПС в Одеській області щодо стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Зміст статей 54 та 56 ПК України свідчить, що узгодженою є сума грошового зобов`язання, яку:

- платник податків самостійно обчислив та задекларував у строки, встановлені цим Кодексом,

- контролюючий орган визначив самостійно шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень, після закінчення процедури їх адміністративного чи судового оскарження.

Таким чином, з вказаних норм слідує, що у платника податків наявний обов`язок щодо сплати лише узгодженої суми податкових зобов`язань.

Як передбачено п.59.1 ст.59 ПК України, податкова вимога надсилається платнику податку в порядку, визначеному для надсилання податкового повідомлення - рішення.

В свою чергу, п.58.3 ст.58 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України, податкова вимога вважається належним чином врученою, якщо вона надіслана у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно приписів п.42.3 ст42 ПК України, якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Пунктом 42.5 ст.42 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Як вбачається з матеріалів справи, податкова вимога № 158-55 від 14.01.2020 та оскаржувані податкові повідомлення - рішення надсилались на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , в той час як з 13.03.2009 року зареєстрованою адресою позивача є: АДРЕСА_2 .

Враховуючи, що як податкова вимога так і податкові повідомлення - рішення направлялись на адресу, за якою відповідач не зареєстрований станом на дату звернення ГУ ДПС в Одеській області з позовною заявою, рішення податкового органу вважались не врученими, а отже не узгодженими, а тому суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позовну ГУ ДПС в Одеській області.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ГУ ДПС в Одеській області підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 13 грудня 2023 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко