Справа № 240/25193/23
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2023 року

м. Київ

справа №240/25193/23

адміністративне провадження № П/990/245/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Бучик А.Ю., Єзеров А.А., Рибачук А.І., Чиркін С.М.

розглянув в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання дій протиправними, зобов`язання видати указ, поновлення на роботі, стягнення коштів за вимушений прогул,

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Президента України щодо відмови у виданні указу на виконання Конституції і законів;

- зобов`язати Президента України Володимира Зеленського видати указ на виконання Конституції і законів України про скасування незаконного наказу начальника 25 Гарнізонного будинку офіцерів №95 від 20.11.2009 про звільнення, поновлення його на роботі, стягнення коштів за вимушений прогул, виконання додаткових обов`язків вищої та різної кваліфікації і тимчасове виконання обов`язків начальника 25 ГБО з 1999 по 2009 рік.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

В ході розгляду справи судом встановлено, що з 1999 року позивач працював начальником адміністративно-господарської частини 25 Гарнізонного будинку офіцерів міста Житомира (далі - 25 ГБО).

Відповідно до наявних в матеріалах справи наказів начальника 25 ГБО (від 15.10.1999 №80, від 13.03.2000 №14, від 01.09.1999 №64, від 13.09.1999 №69, 10.04.2000 №22, від 31.10.2000 №77, від 30.11.2000 №83, від 02.04.2001 №16, від 24.06.2002 №45, від 11.08.2003 №56, від 01.08.2005 №65, від 13.01.2005 №6) на позивача неодноразово покладалось виконання службових обов`язків начальника 25 ГБО на час його відпустки і навчання. (а.с. 23-31)

Згідно наказів начальника 25 ГБО від 03.01.2008 №1 та від 02.01.2009 позивача було призначено позаштатним начальником протипожежної служби, відповідальним за охорону праці та електрогосподарство 25 ГБО. (а.с. 15-20)

Наказом начальника 25 ГБО від 20.11.2009 №95 позивача звільнено за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання службових обов`язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку. (а.с. 6)

Своє звільнення позивач оскаржив до суду.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16.06.2010, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 09.09.2010, у задоволенні позову ОСОБА_1 до 25 ГБО, начальника 25 ГБО про визнання незаконними та скасування наказу №22 від 24.03.2009 про накладення дисциплінарного стягнення, наказу №89 від 30.10.2009 про накладення дисциплінарного стягнення, наказу №95 від 20.11.2009 про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та за виконання додаткового обсягу робіт, відмовлено. (справа 2-1309/10)

Ухвалою Верховного Суду України від 12.10.2010 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини третьої статті 328 ЦПК України

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.16.2016 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження з підстави, визначеної пунктом 4 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду України від 03.02.2017 відмовлено у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_1 до 25 ГБО, начальника 25 ГБО про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за виконання додаткового обсягу робіт за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2016.

26.07.2023 позивач звернувся до Президента України з заявою, в якій просив видати указ про виконання Конституції і законів України, чого останнім зроблено не було.

Не погодившись з діями Президента України щодо відмови у виданні указу на виконання Конституції і законів, про поновлення його на роботі, стягнення коштів за вимушений прогул, виконання обов`язків вищої та різної кваліфікації і тимчасове виконання обов`язків начальника 25 ГБО з 1999 по 2009 роки, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 01.09.2023 адміністративну справу №240/25193/23 за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання дій протиправними, зобов`язання видати указ, поновлення на роботі, стягнення коштів за вимушений прогул, передано на розгляд до Верховного Суду, як суду першої інстанції в порядку статті 266 КАС України.

ДОВОДИ СТОРІН

В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідачем щодо нього не виконуються вимоги Законів та Конституції України. На сьогоднішній день єдиним способом захисту своїх прав він вважає зобов`язання Президента України, видати відповідно до п. 31 ст. 106 Конституції України указ про скасування незаконного наказу начальника 25 ГБО №95 від 20.11.2009 про звільнення, поновлення його на роботі, стягнення коштів за вимушений прогул, виконання додаткових обов`язків вищої та різної кваліфікації і тимчасове виконання обов`язків начальника 25 ГБО з 1999 по 2009 рік.

Представник Президента України позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обгрунтування відзиву покликається на те, що відповідно Конституції України Президент України не наділений повноваженнями на прийняття рішення з викладених позивачем питань, зокрема шодо поновлення на роботі.

Крім того, покликається на те, що позивач неодноразово звертався до Президента України з заявами про скасування наказу про його звільнення та поновлення його на роботі (від 19.07.2016, 01.08.2016, 22.11.2016, 14.11.2022).

Зокрема листом від 08.12.2022 (на заяву від 14.11.2022) позивачу було повідомлено, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв, скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цівільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адиміністративного судочинства України, законами України «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження».

Що стосується заяви позивача від 26.07.2023, на яку зроблено посилання в позовній заяві, то відповідно до даних системи документообігу за зверненням громадян, лист від 23.08.2023 до відповідача не надходив. Крім того позивачем не надано доказів направлення такого листа до відповідача. Таким чином, на переконаня представника відповідача, в діях відповідача відсутні порушення й Закону України «Про звернення громадян».

В запереченнях на відзив позивач наголошує на безпідставності доводів представника відповідача щодо ненадходження до відповідача його листа від 23.08.2023, а також відсутності доказів направлення такого. Вказане спростовується даними УКРПОШТИ, відповідно до яких лист від 23.08.2023 вручено уповноваженій особі відповідача за дорученням 28.08.2023.

ВИСНОВКИ СУДУ

За змістом позовних вимог у цій справі позивач домагається спонукати Президента України скасувати наказ про його (позивача) звільнення з роботи.

Відтак, для вирішення позовних вимог першочергово слід з?ясувати наявність у Президента України таких повноважень.

За правилами до ч. 2 ст. ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від 19.04.2018 (справа №П/9901/137/18 (800/426/17), від 01.09.2022 (справа №990/46/22) протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень, зокрема Президента України, може мати зовнішню форму поведінки (діяння), що полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.

Тобто, бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такою, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо певні дії повинні, але не вчиняються суб`єктом владних повноважень на реалізацію покладеної на нього компетенції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 102 Конституції України Президент України є главою держави і виступає від її імені. Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

Конституційний Суд України неодноразово вказував у своїх актах на те, що повноваження Президента України вичерпно визначені Конституцією України (рішення від 10.04.2003 №7-рп/2003, від 07.04.2004 №9-рп/2004, від 16.05.2007 №1-рп/2007, від 02.10.2008 №19-рп/2008).

Відповідно до статті 106 Конституцій України Президент України:

5) призначає та звільняє глав дипломатичних представництв України в інших державах і при міжнародних організаціях ;

9) вносить за пропозицією коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України, сформованої відповідно до статті 83 Конституції України, подання про призначення Верховною Радою України Прем`єр-міністра України в строк не пізніше ніж на п`ятнадцятий день після одержання такої пропозиції;

10) вносить до Верховної Ради України подання про призначення Міністра оборони України, Міністра закордонних справ України;

11) призначає на посаду та звільняє з посади за згодою Верховної Ради України Генерального прокурора;

12) призначає на посади та звільняє з посад половину складу Ради Національного банку України;

13) призначає на посади та звільняє з посад половину складу Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення;

14) вносить до Верховної Ради України подання про призначення на посаду та звільнення з посади Голови Служби безпеки України;

17) призначає на посади та звільняє з посад вище командування Збройних Сил України, інших військових формувань ;

22) призначає на посади третину складу Конституційного Суду України;

31) здійснює інші повноваження, визначені Конституцією України.

З огляду на такий перелік повноважень, Президент України вирішує конкретно визначений перелік кадрових питань.

Президент не вирішує питання призначення, звільнення з посад, що не віднесено до його повноважень, визначених Конституцією України.

У позовній заяві позивач просить суд зобов?язати Президента України скасувати незаконний, на його думку, наказ про його (позивача) звільнення та поновлення на роботі. При цьому, позивач не належить до жодної з категорій, на вирішення кадрових питань щодо яких Президенту України надано повноваження Конституцією України.

Пункт 31 статті 106 Конституції України, на який покликається позивач в обґрунтування своїх вимог, передбачає, що крім зазначених у попередніх пунктах цієї статті Президент України здійснює також інші повноваження, визначені Конституцією України, однак Конституцію України не передбачено повноважень Президента України розглядати трудові спори і здійснювати захист трудових прав шляхом скасування наказів про звільнення працівників з роботи, в т.ч. з підстав їх незаконності.

Натомість, розгляд трудових спорів віднесено до повноважень судів загальної юрисдикції і, як встановлено під час розгляду справи, позивач скористався правом оскарження в судовому порядку наказу про його звільнення і за наслідком розгляду його вимог суд постановив рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до Президента України з заявами, направленими на спонукання Глави держави, зокрема, на видання указу про скасування наказу начальника 25 ГБО №95 від 20.11.2009 про його звільнення з роботи та поновлення його на роботі. (заяви від 19.07.2016, від 01.08.2016, 22.11.2016, 14.11.2022).

Листами від 25.07.2016 322/033227-06, від 08.08.2016 №22/037378-06, від 25.11.2016 №22/053730-06, від 08.12.2022 №22/069902-06 Офісом Президента України позивачу надано відповіді на його звернення, та роз`яснено, що повноваження Президента України вичерпно визначені Конституцією України, яка не наділяє Главу держави повноваженнями щодо розгляду порушених ним у заявах питань, зокрема, щодо скасуванян наказу про його звільнення, а також про непоширення дії Закону України «Про звернення громадян» на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений, зокрема, цивільно-процесуальним законодавством.

Враховуючи викладене, оцінивши всі доводи у сукупності, Суд дійшов висновку, що питання, порушені позивачем у поданому ним позові, не належать до компетенції Президента України, а тому у задоволенні його позову до Президента України слід відмовити.

Керуючись ст. 241-246, 250, 255, 266, 295 КАС України, Суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Судді:

О.П. Стародуб

А.А. Єзеров

А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук

С.М. Чиркін