Справа № 380/6368/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/6368/23 пров. № А/857/16128/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Коморним О.І. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

31.03.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - ДПП, Департамент, відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати накази начальника ДПП №137 від 03.03.2023 про застосування до нього, інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції у Львівській області (далі - УПП) ДПП, дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, №248 о/с від 08.03.2023 По особовому складу в частині його звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції, затвердженого Законом України №2337-VIII від 15.03.2018 (далі - Дисциплінарний статут НПУ, Закон №2337), поновити його на службі з 09.03.2023 та стягнути з відповідача на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 09.03.2023 по день поновлення на роботі. Рішення в частині поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Позов мотивований тим, що відповідачем не конкретизовано у чому полягає вчинений нібито ним дисциплінарний проступок. Оскільки на момент звернення до суду з даним позовом, його не було ознайомлено з висновком службового розслідування та не було надано копії матеріалів на вимогу його представника, залишається невідомими критерії, які були покладені в основу такого висновку. При цьому, сам факт повідомлення про підозру у кримінальному провадженні не свідчить про вчинення ним дисциплінарного проступку та не може бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності з підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію №580-VIII від 02.072015 (далі - Закон №580). При цьому, альтернативна підстава звільнення відповідно до п.10 ч.1 ст.77 цього Закону можлива за умови набрання законної сили вироком суду відносно нього. Крім того, оспорювані накази не містять жодних доказів про склад нібито вчиненого ним дисциплінарного правопорушення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2023 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент подав апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 у період з 07.09.2020 по 08.03.2023 проходив службу в НПУ, зокрема на посаді інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №4 УПП ДПП, що підтверджується записами у його трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

20.01.2023 на адресу начальника УПП надійшов лист від ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, в якому на підставі інформації викладеної в листі зазначено провести службове розслідування та вжити заходів реагування відповідно до компетенції, яким повідомлено про те, що слідчими першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000339 від 18.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.3692 КК України. Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, інспектору УПП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.3692 КК України. Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 20.01.2023 до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

ЛУ ДВБ НПУ направило на адресу начальника УПП подання №169/42-13/01-2023 від 20.01.2023 про призначення службового розслідування із залученням працівника ЛУ ДВБ НПУ, у якому зазначені описані вище у листі ТУ ДБР обставини.

Заступник начальника управління начальник відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП звернувся до начальника ДПП із доповідною запискою Про факт повідомлення поліцейському УПП про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення та призначення службового розслідування, в якій просив призначити службове розслідування.

Наказом ДПП №160 від 20.01.2023 Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки причин та обставин, що стали підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000339 від 18.11.2022 стосовно інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №4 УПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.3692 КК України, було призначено службове розслідування у формі письмового провадження. Відсторонено від виконання службових обов`язків з визначенням робочого місця у відділі моніторингу та аналітичного забезпечення УПП та вилучено на цей період службове посвідчення, спеціальний нагрудний знак, табельну вогнепальну зброю та спеціальні засоби.

Наказом ДПП №258 від 02.02.2023 Про продовження строку проведення службового розслідування було продовжено термін проведення службового розслідування, призначеного наказом №160 від 20.01.2023 на 15 календарних днів.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 20.01.2023 по справі №463/365/23, клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено частково. Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Львівській установі виконання покарань (№19) Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області та визначено заставу в розмірі 125 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 335500,00 гривень.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25.01.2023 по справі №463/365/23, клопотання про відсторонення від посади задоволено. Відсторонено підозрюваного ОСОБА_1 від посади інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №4 УПП терміном на два місяці.

За результатами службового розслідування дисциплінарною комісією було сформовано висновок від 17.02.2023, яким встановлено, що лейтенант поліції ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.3692 КК України, а саме у прийнятті 22.11.2022 та 17.01.2023 пропозиції неправомірної вигоди від ОСОБА_2 для себе за вплив на прийняття рішення службовими особами Сихівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Львова, поєднаному з вимаганням такої вигоди. Дисциплінарною комісією надано оцінку зібраним матеріалам службового розслідування та встановлено, що лейтенант поліції ОСОБА_1 , будучи працівником правоохоронного органу та представником влади, знехтував цінностями, які він присягнув захищати, допустив грубе порушення службової дисципліни та вчинив дії, що підривають авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості, довіру суспільства до органів поліції. Інформація про надзвичайну подію за участі лейтенанта поліції ОСОБА_1 була висвітлена засобами масової інформації, набула широкого розголосу та викликала суспільний резонанс, що негативно вплинуло на формування у населення думки про діяльність поліції. Крім того, 18.01.2023, будучи повідомленим про намір старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) ТУ ДБР, про проведення слідчої дії, зокрема обшуку житла за адресою : АДРЕСА_1 , за участі ОСОБА_1 , останній, будучи працівником поліції, не сприяв проведенню даних заходів та пішов з території домоволодіння у невідомому напрямку. Під час опитування ОСОБА_1 у ході службового розслідування за цим фактом, він повідомив відомості, що суперечать інформації, вказаній у листі ТУ ДБР №854 від 14.02.2023, що унеможливило надати об`єктивну оцінку таким діям поліцейського, а відтак не сприяв проведенню службового розслідування. Зазначено, що поведінка поліцейського, згідно Присяги працівника поліції, має відповідати очікуванню громадськості та забезпечувати довіру суспільства і громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у позаслужбовий час. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу та повинен стверджувати і відстоювати честь та гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою та суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту. Дії лейтенанта поліції ОСОБА_1 є проявом негідної поведінки, оскільки дискредитують звання поліцейського та негативно впливають на рівень авторитету і довіри суспільства до органів НПУ. При обранні запобіжного заходу суд врахував обґрунтування слідчого, викладені в клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 , щодо ведення розмов підозрюваного з вимогою про необхідність надання останньому неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів. З урахуванням досліджених судом обставини, дисциплінарна комісія вважала, що лейтенант поліції ОСОБА_1 , будучи поліцейським, як особою, уповноваженою на виконання функцій держави, діяв упереджено, керувався приватним інтересом, переслідуючи корисливі мотиви, чим порушив вимоги ст.41 Закону України Про запобігання корупції. Причиною такого правопорушення є особиста недисциплінованість ОСОБА_1 , нехтування цінностями, які він присягнув захищати та ігнорування ним того, що він вчиняє суспільно небезпечне діяння. У свою чергу, в УПП створено належні умови для недопущення корупційних чи пов`язаних з корупцією правопорушень, здійснюється просвітницька діяльність з цього напряму, відповідальні працівники залучаються до додаткових занять, що проводяться відділом запобігання корупції ДПП, особовому складу наголошується про відповідальність за порушення вимог Закону України Про запобігання корупції. Відтак, лейтенант поліції ОСОБА_1 порушив Присягу працівника поліції, вимоги Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС №1179 від 09.11.2016, Закони України Про запобігання корупції, Про Національну поліцію та Дисциплінарний статут НПУ.

Висновок службового розслідування був затверджений начальником ДПП Євгеном Жуковим 17.02.2023.

Позивачем під час службового розслідування надано письмові пояснення від 03.02.2023, які також наявні у висновку службового розслідування від 17.02.2023, в яких він пояснив, що влітку минулого року його знайомий познайомив з ОСОБА_3 , яка хотіла отримати у нього, як в юриста з повною вищою юридичною освітою, консультацію стосовно умов мобілізації її брата ОСОБА_4 до лав ЗСУ та підстав отримання ним відстрочки від призову під час мобілізації. Під час розмови з ОСОБА_3 вона повідомила, що дружина її брата вагітна третьою дитиною, на що він відповів, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. ОСОБА_3 повідомила, що її брат перебуває на обліку в Сихівському РТЦКСП м. Львова. Також розповіла, що її брат з`являвся туди періодично, нібито вже пройшов медичну комісію і його визнали таким, що підлягає проходженню військової служби. На що він відповів, що як народиться третя дитина, підстав для призову під час мобілізації її брата не буде, так як це передбачено абзацом четвертим частини першої статті 23 Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Також, пояснив, що допоки він не отримав повістки на відправку чи мобілізаційного розпорядження його не направлятимуть на службу. Також повідомив, що будь-яких грошових коштів від ОСОБА_3 за вплив на начальника Сихівського РТЦКСП м. Львова він не вимагав. Особисто не знає нікого з посадових осіб Сихівського РТЦКСП м. Львова, йому ніколи не доводилось перетинатись з будь ким з них по роботі. До того ж, займана ним посада ніяким чином не дозволяла йому впливати на працівників Сихівського РТЦКСП м. Львова ні прямо, ні опосередковано. Також зазначив, що працівники ДБР та Львівської обласної прокуратури умисно використовують маніпулятивну тактику інформування суспільства, з метою створення уяви про його винуватість та виставляють його в негативному образі. Також звернув увагу на те, що оголошена йому підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.3692 КПК України не обґрунтована жодними доказами, а лише базується на припущеннях, висловлених стороною обвинувачення.

16.02.2023 позивачем під час службового розслідування надано додаткові письмові пояснення, які також наявні у висновку службового розслідування від 17.02.2023, в яких позивач надав відповідь на поставлені питання, а саме :

1. Чи проживаєте Ви за адресою АДРЕСА_1 ? - так, за вказаною адресою проживаю разом з дружиною і двома малолітніми дітьми та своїми батьками;

2. Чи перебували Ви 18.01.2023 за адресою : АДРЕСА_1 . Якщо так, то коли залишили вказану вище адресу? - 18.01.2023 я перебував за вказаною адресою. Приблизно о 12:00 год. я на маршрутці поїхав в особистих справах до м. Львова. Мені потрібно було купити ліки в аптеці, оскільки я перебував на лікарняному та зайти в магазин господарських товарів. Пізніше я зустрів давнього знайомого і ми присіли в одному кафе випити чаю. Додому я повернувся під вечір, десь близько о 19:30 год. Коли я зайшов в середину будинку, моя дружина сказала мені, що вдома проводився невідкладний обшук і мене шукають працівники ДБР. На другий день я з адвокатом прибули до слідчого;

3. 18.01.2023 орієнтовно 15 год 11 хв за адресою : АДРЕСА_1 чи відбувалось спілкування між Вами та старшим слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові Олексієм Семенюком? - Ні, 18.01.2023 зі слідчим Семенюком О. я не спілкувався взагалі;

4. Чи було повідомлено Вам про намір старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові Олексія Семенюка та інших учасників про проведення слідчої дії 18.01.2023, а саме обшуку житла, за адресою АДРЕСА_1 за Вашої участі? - Ні, про такий намір мені не було відомо;

5. Знаходячись на подвір`ї будинку за адресою АДРЕСА_1 чи повідомляли Ви старшому слідчому Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові Олексію Семенюку та іншим учасникам обшуку, що маєте намір сходити за пультом від автоматичних воріт з метою відчинити їх? В подальшому чи було відчинено Вами вказані ворота чи хвіртку? Якщо ні, то вкажіть причину. - Як вже зазначив вище, зі слідчим Семенюком О. я не спілкувався в цей день, як і з будь-якими іншими працівниками ДБР чи СБУ;

6. Під час проведення слідчих дій, а саме обшуку у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , було виявлено куртку однострою працівника поліції із закріпленим жетоном №0164096 та службове посвідчення працівника поліції на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_2 . Відтак, поясніть даний факт, та обґрунтуйте чому Ваші особисті речі знаходились за вказаною адресою? - Мої особисті речі знаходяться за цією адресою тому, що я там проживаю разом зі своєю дружиною (нерозбірливо написано);

7. Чи були Ви присутнім при проведенні обшуку у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 ? Якщо ні то вкажіть причину такої відсутності? - Я не був присутнім під час обшуку, оскільки мене в цей час не було дома;

8. 18.01.2023 орієнтовно о 15 год 11 хв після спілкування із слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові Олексієм Семенюком та іншим учасникам обшуку, Ви знаходячись на передньому подвір`ї будинку за адресою АДРЕСА_1 вибігаєте на задній двір даного будинку та зникаєте із території домоволодіння у невідомому напрямку. Поясніть з якою метою Ви вчинили такі дії? - 18.01.2023 о 15:11 год мене не було за адресою : АДРЕСА_1 , відповідно я не міг вибігти на задній двір цього будинку і зникнути в невідомому напрямку;

9. 18.01.2023 в момент залишення Вами заднього двору будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , чи забирали із собою документи чи будь-які речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.3692 КК України? Якщо так, то з якою метою? - Як я вже неодноразово зазначив вище, в момент проведення обшуку мене не було вдома. Хочу також зауважити, що я не забирав з собою жодних документів чи будь-яких інших речей, які мають значення для кримінального провадження. Що стосується самого кримінального провадження, то хочу наголосити, що інкримінований мені злочин не підтверджується належними та допустимими доказами. А невідкладний обшук було проведено без достатніх правових підстав, про що мною буде подано відповідну заяву до правоохоронних органів в майбутньому.

Наказом ДПП №137 від 03.03.2023 Про застосування до працівника УПП дисциплінарного стягнення за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України Про Національну поліцію, Присяги працівника поліції, визначеної ч.1 ст.64 цього Закону, п.1, 6 ч.3 ст.1, ч.5 ст.15 Дисциплінарного статуту НПУ, ст.41 Закону України Про запобігання корупції, п.3 розд.IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС №1179 від 09.11.2016, відповідно до п.7 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту НПУ до інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №4 УПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ДПП №248о/с від 08.03.2023 По особовому складу відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію звільнено зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №2 роти №1 батальйону №4 УПП, з 08.03.2023. Підставою зазначено: наказ ДПП №137 від 03.03.2023.

Вважаючи протиправними оспорювані накази, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що обставини (факти) встановлені під час проведення службового розслідування ґрунтуються виключно на матеріалах кримінальної справи, зокрема інформації повідомленої ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ухвалах прийнятих слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/365/23 та не містять будь-яких інших відомостей щодо вчинення лейтенантом поліції ОСОБА_1 дисциплінарного правопорушення. Водночас саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули кримінального правопорушення чи інших обставин, наведених у рішеннях слідчого (прокурора, слідчого судді) в рамках досудового розслідування кримінального правопорушення, а так само відтворення у висновку службового розслідування внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, не є достатнім для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. В аспекті спірних правовідносин необхідно зазначити, що вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад саме дисциплінарного проступку в його діях. При цьому, самого лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції та Правил етичної поведінки поліцейських недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування такого найсуворішого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби. Також суд вказав, що в рамках кримінального провадження вирок на даний час не ухвалено. Будь яких даних щодо вчинення позивачем дисциплінарного проступку, крім зазначених в підозрі та ухвалах Личаківського районного суду м. Львова, висновок службового розслідування не містить. Крім того, службовий висновок не містить самостійно доведених фактів, які б підтверджували порушення позивачем службової дисципліни (як наприклад відсутні пояснення осіб та інші докази, які підтверджують наявність у діях позивача ознак дисциплінарного правопорушення). Відповідачем не виявлено та не надано доказів того, що позивач вчинив будь-які інші вчинки, яким можна було б надати відповідну оцінку на предмет підриву авторитету та репутації Національної поліції України в особі УПП ДПП. Додатково суд зауважив, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) оспорювані накази також не відповідають критеріям пропорційності та співмірності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України Про Національну поліцію №580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон №580).

Відповідно до ст.3 Закону №580, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону №580, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч.1, 2 ст.19 Закону №580, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Згідно ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту НПУ, службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до п.1, 6, 11 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту НПУ, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України Про Національну поліцію, зобов`язує поліцейського : бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту НПУ передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту НПУ, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно ч.1-3 ст.13 Дисциплінарного статуту НПУ, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень : 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ч.2-4 ст.14 Дисциплінарного статуту НПУ, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Судом встановлено, що підставою для видання наказу про проведення службового відносно позивача слугувало надходження листа від ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, з описанням обставин оголошення відносно нього підозри у вчиненні кримінального правопорушення, про які йдеться вище.

За результатами службового розслідування встановлено, що лейтенант поліції ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.3692 КК України, а саме у прийнятті 22.11.2022 та 17.01.2023 пропозиції неправомірної вигоди від ОСОБА_2 для себе за вплив на прийняття рішення службовими особами Сихівського РТЦКСП м. Львова, поєднаному з вимаганням такої вигоди.

Так, ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту НПУ передбачено, що Порядок проведення службових розслідувань у НПУ встановлюється МВС України, який затверджений наказом МВС України №893 від 07.11.2018 (далі - Порядок №893), який визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Згідно абз.2 п.2 розд.ІІ Порядку №893, службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення.

Згідно п.4 розд.V Порядку №893, службове розслідування має встановити : 1) наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; 2) наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; 3) ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; 4) обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; 5) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 6) вид і розмір заподіяної шкоди; 7) причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

За змістом п.1, 2 розд.VІІ Порядку №893, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, ЗВО та особистого ознайомлення поліцейського з ним, що здійснюється кадровим підрозділом органу (підрозділу, закладу, установи), ЗВО за місцем проходження служби зазначеним поліцейським. Таке ознайомлення засвідчується шляхом проставляння поліцейським, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, підпису, прізвища та ініціалів на останньому аркуші копії наказу, долученої до його особової справи.

Відповідно до ч.1 ст.19 Дисциплінарного статуту НПУ, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються : 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Пунктом шостим частини першої статті 77 Закону №580 передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

У своїй практиці Верховний Суд, аналізуючи норми законодавства, які регулюють особливості проходження служби в поліції, неодноразово вказував, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту. Іншою підставою звільнення є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

У свою чергу, притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є підставами для звільнення зі служби в поліції. Проте ці підстави не слід ототожнювати із підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності за наслідками службового розслідування, яким встановлено склад дисциплінарного проступку у виді порушення службової дисципліни та порушення Присяги поліцейського.

Водночас, вчинення працівником поліції діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Притягнення до різних видів юридичної відповідальності передбачає виконання/дотримання відмінних і самостійних (окремих) процедур, які передують ухваленню рішення про накладення певного виду стягнення.

Зокрема, питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

В аспекті спірних правовідносин слід зазначити, що з`ясування обставин, які слугували приводом для службового розслідування (реєстрація кримінального провадження за ознаками скоєння кримінального правопорушення), не може обмежуватися лише проміжними офіційними результатами досудового розслідування (письмовому повідомленні про підозру).

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09.10.2019 по справі №812/1706/15, від 28.11.2019 по справі №802/1969/17-а, від 30.09.2021 по справі №814/334/17, від 30.07.2020 по справі №802/1767/17-а, від 08.05.2019 по справі №807/196/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Згідно з практикою ЄСПЛ, не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі X. v. Austria про неприйнятність заяви №9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі C. v. the United Kingdom про неприйнятність заяви №11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі Ringvold v. Norway, заява №34964/97).

Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Тож вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Такий підхід до вирішення питання про правомірність притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності застосовано Верховним Судом, зокрема, у постанові від 30.07.2020 по справі №802/1767/17-а.

Адміністративний суд у силу вимог частини третьої статті 2 КАС України у порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

У свою чергу, суб`єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достовірними доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо.

Водночас саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули кримінального правопорушення чи інших обставин, наведених у рішеннях слідчого (прокурора, слідчого судді) в рамках досудового розслідування кримінального правопорушення, а так само відтворення у висновку службового розслідування внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, не є достатньою правовою підставою та єдиною для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені та оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями й документами.

Як встановлено судом першої інстанції, позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону №580 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту НПУ.

Стверджуючи про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який унеможливив подальше його проходження служби в поліції, відповідач посилається на встановлені службовим розслідуванням обставини порушення лейтенантом поліції ОСОБА_1 . Присяги працівника поліції, вимог Правил етичної поведінки поліцейських, Законів України Про запобігання корупції, Про Національну поліцію та Дисциплінарного статуту НПУ.

Як слідує з висновків з службового розслідування, відповідач виходив з того, що позивач, будучи працівником правоохоронного органу та представником влади, знехтував цінностями, які він присягнув захищати, допустив грубе порушення службової дисципліни та вчинив дії, що підривають авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості, довіру суспільства до органів поліції. Крім того, 18.01.2023, будучи повідомленим про намір старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) ТУ ДБР, розташованого у місті Львові про проведення слідчої дії, зокрема, обшуку житла за його участі, будучи працівником поліції, не сприяв проведенню даних заходів та пішов з території домоволодіння у невідомому напрямку. Під час опитування за цим фактом у ході службового розслідування лейтенант поліції ОСОБА_1 повідомив відомості, що суперечать інформації, вказаній у листі ТУ ДБР №854 від 14.02.2023, що унеможливило надати об`єктивну оцінку таким діям поліцейського, а відтак не сприяв проведенню службового розслідування. Дії лейтенанта поліції ОСОБА_1 є проявом негідної поведінки, оскільки дискредитують звання поліцейського й негативно впливають на рівень авторитету та довіри суспільства до органів Національної поліції України.

Дослідивши матеріали службового розслідування та письмові пояснення відповідача, колегією суддів встановлено, що будь-які інші докази на підтвердження порушення позивачем службової дисципліни, крім матеріалів кримінального провадження №0000339 від 18.11.2022, які були добуті в ході службового розслідування та надавали б підстави для висновку про наявність у діях позивача складу саме дисциплінарного проступку у вигляді порушення службової дисципліни, у відповідача відсутні.

Колегія суддів наголошує, що повідомлення про підозру є тільки формальним/офіційним припущенням органу/посадової особи, який/яка проводить досудове розслідування, про причетність конкретної особи до злочину, яке ґрунтується на неостаточних (неповних) результатах досудового розслідування і кримінально-правова кваліфікація поставленого їй за провину діяння може бути змінена. З часу оголошення цієї підозри особа набуває статусу підозрюваного, однак її вину у вчиненні злочину ще потрібно довести, принаймні на цій стадії кримінального провадження твердити про її винуватість як доконаний факт не можна.

Суд першої інстанції слушно зауважив, що обставини (факти) встановлені під час проведення службового розслідування ґрунтуються виключно на матеріалах кримінальної справи, зокрема інформації повідомленої ТУ ДБР, ухвалах слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова по справі №463/365/23 та не містять будь-яких інших відомостей вчинення лейтенантом поліції ОСОБА_1 дисциплінарного правопорушення.

Висновок службового розслідування містить посилання виключно на матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.3692 КК України та ухвали слідчого судді.

З висновку службового розслідування слідує, що дисциплінарний проступок, вчинений позивачем, полягав у тому, що йому оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.3692 КК України.

Водночас не зазначається чітко та незрозуміло, яке саме правопорушення мається на увазі.

Тобто, констатуючи вчинення позивачем дисциплінарного проступку, відповідачем не встановлено, які саме дії позивача кваліфіковано, як такі, що несумісні з вимогами, які пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського та принижують авторитет НПУ.

Також підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали публікації у засобах масової інформації.

Тобто, у висновку службового розслідування взагалі не зазначено відповідачем, що саме порушено позивачем, крім фактів виявлених у ході досудового розслідування.

Між тим, Верховний Суд наголошував на тому, що будь-які фактори, у тому числі суспільний резонанс навколо відповідних подій, не звільняють суб`єкта владних повноважень від обов`язку під час прийняття рішення діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України і не виключає необхідність з`ясувати та встановлювати саме наявність складу дисциплінарного проступку в діяннях поліцейського (п.82 постанови від 09.02.2022 по справі №160/12290/20).

Сутність дисциплінарного проступку полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Під вчинками, що підривають авторитет працівника НПУ, розуміються протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою, у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника, що мають бути доведені у визначеному порядку.

Самого лише посилання на загальні вимоги Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції та Правил етичної поведінки поліцейських, як і посилання на публікації у ЗМІ, недостатньо для належного обґрунтування рішення про застосування такого найсуворішого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби. Необхідно конкретизувати кваліфікацію установленого порушення поліцейським вказаних вимог шляхом чіткого визначення у чому саме полягає таке порушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що висновок службового розслідування не містить обґрунтованих відомостей про наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями позивача та їх наслідками, зокрема, чи наявний в діях позивача склад дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим, вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено позивачем, наявність вини позивача та ступінь її тяжкості, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність.

Отже, враховуючи правове визначення таких понять як службова дисципліна та дисциплінарний проступок, відповідач дійшов передчасного висновку про те, що наявність вищезгаданого кримінального провадження дає достатні та самостійні підстави для висновків про вчинення позивачем дисциплінарного проступку у виді порушення службової дисципліни, оскільки рішення по кримінальному провадженню не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєнні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, оскільки у вказаному випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі КК України.

Факт порушення позивачем саме службової дисципліни відповідачем в ході службового розслідування не встановлений, належними та допустимими доказами не доведений, а відтак, обставини, які встановлені у висновку службового розслідування щодо кримінального правопорушення, які містяться у письмовому повідомленні про підозру, є підставою для звільнення позивача лише за умови наявності вироку суду в межах розгляду кримінального провадження.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що застосування відповідачем до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у недотриманні принципів діяльності поліції та вчинення дій, не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського, що призвело до приниження авторитету органу НПУ є передчасними, оскільки висновки службового розслідування ґрунтуються лише на матеріалах кримінального провадження та припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обраний вид дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції, не відповідає критеріям, встановленим ч.2 ст.2 КАС України, щодо обґрунтованості та пропорційності, оскільки при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Тобто, необхідною умовою для накладення стягнення є така ознака порушення службової дисципліни, як вина працівника, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем.

Визначальним також, на думку колегії суддів, є те, що між даними у листі ТУ ДБР та поясненнях позивача з приводу обставин проведення слідчих дій наявні істотні суперечності.

Пояснення позивача ґрунтуються на тому, що 18.01.2023 в момент проведення обшуку його не було вдома, натомість згідно листа ТУ ДБР зазначено інформацію про те, що ОСОБА_1 після спілкування зі слідчим вибіг на задній двір за будинок та зник з території домоволодіння у невідомому напрямку та під час обшуку його знайдено не було.

Разом з тим, відповідачем не було представлено ні суду першої, ні апеляційної інстанцій, належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів у спростування приведених суперечностей.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваних наказів та наявності підстав для їх скасування, а також задоволення похідних вимог.

При цьому, відповідачем не виявлено та не надано доказів того, що позивач вчинив будь-які інші вчинки, яким можна було б надати відповідну оцінку на предмет підриву авторитету та репутації НПУ в особі УПП, а тому, звільнення поліцейського на підставі не доведених фактів не досягає зазначеної мети, а саме порушення поліцейським правових актів, які б могли слугувати підставою для вирішення питання про наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Отже, поновлення позивача на роботі в судовому порядку автоматично покладає на суд обов`язок визначити суму середнього заробітку, яка підлягає виплаті позивачу за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ч.1 ст.27 Закону України Про оплату праці, порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п.5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (година) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарнi) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період (п.8 Порядку №100).

Згідно п.9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України №260 від 06.04.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799 (далі - Порядок №260), при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (абз.7, 8 п.8 розд.III Порядку №260).

З положень Порядку №100 та Порядку №260 можна дійти висновку, що нарахування середнього грошового забезпечення проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням.

На підставі наданої відповідачем довідки, суд першої інстанції вірно визначив середньоденне грошове забезпечення позивача в сумі 363,86 грн та з урахуванням періоду вимушеного прогулу з 09.03.2023 (наступний день після звільнення) по 31.07.2023 (день ухвалення рішення у справі), який склав 145 днів, правильно розрахував суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 52759,70 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.1 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року по справі №380/6368/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук