Справа № 520/23732/23
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2023-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 р. №520/23732/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не проведення відповідного перерахунку та виплати всіх сум грошового забезпечення (включаючи грошові компенсації за невикористані дні відпусток протягом 2022-2023 років, неотримане речове майно, додаткові виплати на період воєнного стану, одноразову грошову допомогу) при звільненні ОСОБА_1 з військової служби.

2. Стягнути з військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення) в розмірі - 95955,10 грн; додаткові виплати у період дії воєнного стану за 2022-2023 роки - 144455,08 грн; грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток протягом 2022-2023 років - 137416,68 грн; виплату одноразової грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік (станом на момент звільнення з військової служби, 12.06.2023) - 21520,35 грн; виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023 роки (станом на момент звільнення з військової служби, 12.06.2023) - 40040,70 грн; одноразову грошову допомогу при звільненні - 9317,89 грн; індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2022 по 31.12.2022 - 14 781,69 грн; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні.

3. Стягнути з військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, починаючи з 12.06.2023.

4. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не складання та не видачі ОСОБА_1 довідки за формою згідно з додатком 6 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413.

5. Зобов?язати військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) скласти та видати ОСОБА_1 довідку за формою згідно з додатком 6 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413.

6. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не складання та не видачі ОСОБА_1 уточненої (виправленої) довідки про розміри його грошового забезпечення.

7. Зобов?язати військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України () скласти та видати ОСОБА_1 уточнену (виправлену) довідку про розміри його грошового забезпечення.

8. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо порушення порядку та строків складання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) при отриманні 20.05.2022 поранення ОСОБА_1 в районі села Тернова Чугуївського району Харківської області.

9. Зобов?язати військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) скласти та видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої ним 20.05.2022 в районі села Тернова Чугуївського району Харківської області.

10. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо порушення порядку і строків призначення та проведення службового розслідування, складання довідок про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за фактами перебування ОСОБА_1 на стаціонарнму лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023, що призвели до звільнення його від виконання обов?язків військової служби.

11. Зобов?язати військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України () призначити і провести службове розслідування, скласти довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за фактами перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023, що призвели до звільнення його від виконання обов?язків військової служби.

12. Стягнути з військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 1 500 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані дії відповідача є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Копія ухвали по справі була надіслана сторонам та отримана ними, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_4 , до суду надала відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих мотивів, що позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення за період проходження ним військової служби з 09.03.2022року по 12.06.2023року у відповідності до «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженого Наказ Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260.

Вказує, що підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу за лютий 2023 року у розмірі нижчому ніж за попередні місяці служби, послугувала відкрита відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, старшим стрільцем 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, старшим солдатом ОСОБА_1 і його дії містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у зв??язку з чим, позивача було відсторонено від виконання службових обов?язків та не було включено до наказів про виплату додаткової грошової винагороди. Стосовно не складання довідки за формою згідно з додатком 6 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №413, повідомлено про відсутність підстав для її видачі на підставі того, що за травень місяць 2022 року та за період з листопада 2022 року по березень 2023 року Доповіді про поранення чи отримання бойової травми старшим солдатом ОСОБА_1 - не складалися. В журналі бойових дій в/ч НОМЕР_2 за травень 2022 року та за період з листопада 2022 року по березень 2023 року, записи по втратах особового складу про поранення чи бойове травмування старшого солдата ОСОБА_1 - відсутні. За вищевказані періоди до командування в/ч НОМЕР_2 рапорти від безпосереднього командира позивача про його поранення, травмування чи нещасний випадок - не надходили.

Зазначає, що жодного звернення від позивача щодо призначення службового розслідування до командування в/ч НОМЕР_2 не надходило, а тому службові розслідування за такими фактами не проводилися і відповідно підстави для надання довідок про травмування (поранення, контузію, каліцтво) - були відсутні.

Вказує, що також є нобгрунтованими позовні вимоги позивача, щодо виплати йому грошової компенсації вартості за не отримане речове майно при звільненні, оскільки позивач з заявою (рапортом) щодо виплати йому грошової компенсації до командування в/ч НОМЕР_2 не звертався, у зв?язку з чим були відсутні підстави для нарахування та виплати йому вищезазначеної компенсації.

Також необґрунтованими, на думку відповідача, є вимог щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, так як спірним є перерахунок позивачу грошового забезпечення, відтак вказані суми ще не були нараховані та виплачені позивачу, що виключає можливість застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому позивач наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на їх обґрунтованість та доведеність.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , з 09.03.2022 проходив військову службу у Збройних Сил України у зв?язку з мобілізацією, що підтверджується записом у військовому квитку серії НОМЕР_5 .

ОСОБА_1 було зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_2 з 09.03.2022 року, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України () від 28.03.2022 № 1/д.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.03.2022 № 3 солдата ОСОБА_1 , старшого стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти 1, військової частини НОМЕР_2 , який призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати таким, що з 09.03.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків за посадою з посадовим окладом 2820,00 грн на місяць, тарифний розряд 5/4, ШПК «старший солдат», BOC-100868A.

Наказом командира військової частини НОМЕР_6 від 09.06.2023 № 68-PC (по особовому складу) військовослужбовця ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за сімейними обставинами.

В наказі командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 12.06.2023 № 163 зазначено, що старшого солдата ОСОБА_1 вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до Богодухівського РТЦК та СП Харківської області. З 12.06.2023 виключити зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 13.06.2023.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не проведення відповідного перерахунку та виплати всіх сум грошового забезпечення при звільненні з військової служби; не складання та не видачі довідки за формою згідно з додатком 6 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413; щодо не складання та не видачі уточненої (виправленої) довідки про розміри його грошового забезпечення; щодо порушення порядку та строків складання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) при отриманні 20.05.2022 поранення ОСОБА_1 в районі села Тернова Чугуївського району Харківської області; щодо порушення порядку і строків призначення та проведення службового розслідування, складання довідок про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за фактами перебування ОСОБА_1 на стаціонарнму лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023, що призвели до звільнення його від виконання обов?язків військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не проведення відповідного перерахунку та виплати всіх сум грошового забезпечення (включаючи грошові компенсації за невикористані дні відпусток протягом 2022-2023 років, неотримане речове майно, додаткові виплати на період воєнного стану, одноразову грошову допомогу) при звільненні ОСОБА_1 з військової служби та стягнення з військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення) в розмірі - 95955,10 грн; додаткові виплати у період дії воєнного стану за 2022-2023 роки - 144455,08 грн; грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток протягом 2022-2023 років - 137416,68 грн; виплату одноразової грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік (станом на момент звільнення з військової служби, 12.06.2023) - 21520,35 грн; виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023 роки (станом на момент звільнення з військової служби, 12.06.2023) - 40040,70 грн; одноразову грошову допомогу при звільненні - 9317,89 грн; індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2022 по 31.12.2022 - 14 781,69 грн; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні.

Щодо грошового забезпечення щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991№ 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно п. 1 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Щодо посадового окладу, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що розмір посадового окладу ОСОБА_1 з лютого 2023 був зменшений з 2820,00 грн. до 805,71 грн., за березень, квітень травень 2023 року посадовий оклад не виплачувався, що підтверджується довідкою про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення №1182 від 12.06.2023 (а.с. 46).

Обґрунтовуючи свою позицію позивач зазначає, що відповідно до пункт 11 розділу II «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 посадові оклади зберігаються відповідно до тарифного розряду за попередньою посадою згідно з чинним законодавством України, про що зазначається у наказах по особовому складу про призначення, а тому зменшення розміру його посадового окладу в лютому та не здійснення виплати з березня по травень 2023 року є протиправним.

У відзиві на позовну заяву відповідачем вказано, що підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу за лютий 2023 року у розмірі нижчому ніж за попередні місяці служби, та не виплата з березня по травень 2023 року послугувало відсторонення позивача від виконання службових обов?язків.

Так, судом встановлено, Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №40 від 10.02.2023 Про призначення службового розслідування за фактом непокори наказано провести службове розслідування за фактом непокори, а саме відкритою відмовою виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, старшим стрільцем 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти старшим солдатом ОСОБА_2 . На час проведення службового розслідування старшого стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, старшого солдата ОСОБА_3 , усунути від виконання службових обов?язків.

Отже, спірним в даному випадку є питання правомірності зменшення розміру посадового окладу військовослужбовцям, які усунуті від виконання службових обов`язків.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, усуненим або відстороненим від виконання службових обов`язків, відстороненим від виконання повноважень на посаді або відстороненим від посад, а також тим, яких взято під варту чи які перебувають під домашнім арештом, а також за час відбування покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах врегульована розділом XXIX «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі- Порядок №260).

Відповідно до п. 1 роз. XXIX Порядоку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або повноважень на посаді, виплачується виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років із дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді), і до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі скасування рішення про усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді військовослужбовцям виплачуються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на отримання яких вони втратили право у зв`язку з усуненням (відстороненням) з урахуванням змін у розмірах грошового забезпечення.

Отже, грошове забезпечення військовослужбовцям, які усунені від виконання службових обов`язків виплачується виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років із дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді), і до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

Крім того, суд зазначає відповідно до п. 9 розд. 1 Порядоку №260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Військовослужбовцям строкової військової служби, які перебувають у відрядженнях, відпустках і на лікуванні в лікарняних закладах, грошове забезпечення виплачується за весь період перебування у відрядженнях, відпустках і на лікуванні.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зменшення відповідачем розміру посадового окладу ОСОБА_1 , за лютий 2023 з 2820,00 грн. до 805,71 грн. та не виплати за період з березня 2023 по 12.06.2023 є протиправним, оскільки усунення від виконання службових обов`язків не є підставою для зменшення розміру грошового забезпечення військовослужбовця або його припинення.

Щодо окладу за військове звання, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що оклад ОСОБА_1 за військове звання у квітні-червні 2022 року становив - 530 грн., в липні 2022 року - 543,55 грн., з серпня 2022 року по січень 2023 року - 600 грн, а в лютому 2023 року - 171,43 грн., у період з березня по травень 2023 посадовий оклад не виплачувався, що підтверджується довідкою про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення №1182 від 12.06.2023 (а.с. 46).

Згідно пункту 1,2,3 розділу III Порядку №260 оклади за військовими званнями виплачуються в розмірах, визначених у додатку 14 до постанови № 704.

Оклади за військовими званнями (крім військовослужбовців строкової військової служби) виплачуються: із дня підписання наказу про присвоєння відповідних звань - військовослужбовцям під час проходження військової служби; із дня зарахування до списків особового складу військової частини - особам, прийнятим на військову службу за контрактом; із дня відправлення з районного (міського) військового комісаріату (територіального центру комплектування та соціальної підтримки) до військової частини - військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, або на військову службу осіб офіцерського складу.

Оклади за військовими званнями особам, прийнятим на військову службу за контрактом під час проходження строкової військової служби, виплачуються з дня укладення контракту.

Оклади за військовими званнями особам, звільненим з військової служби з присвоєнням офіцерського звання, не виплачуються.

Таким чином, станом на 09.03.2022, оклад за військове звання «старший солдат» повинен становити 600 грн.

Вказані обставини не заперечувались відповідачем під час розгляду справи у суді.

Таким чином, зменшення відповідачем окладу за військове звання ОСОБА_1 , за лютий 2023 та не виплати за період з березня 2023 по 12.06.2023 є протиправним, оскільки, як вже встановлено судом, усунення від виконання службових обов`язків не є підставою для зменшення розміру грошового забезпечення військовослужбовця або його припинення.

Щодо розміру надбавки за вислугу років, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1-3 розділу IV Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах : від 1 до 5 років - 25 відсотків .

Вислуга років для виплати надбавки обчислюється з дня початку до дня закінчення проходження військової служби відповідно до Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу».

Для виплати надбавки за вислугу років військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, зараховуються всі періоди попередньої служби Відповідно до пункт 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу.

Відповідно до ч. 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 17.11.2006 призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину НОМЕР_7 та 18.10.2007 на підставі наказу Міністерства оборони України від 13.09.2007 № 540 звільнений (демобілізований) у запас. 18.10.2007 виключений зі списків військової частини НОМЕР_7 згідно наказу №309, що підтверджується військовим квитом серії НОМЕР_5 .

Отже, строк проходження позивачем строкової військової служби у військовій частині НОМЕР_7 з 17.11.2006 до 18.10.2007 складає 11 місяців.

Також судом встановлено, що 09.03.2022 ОСОБА_1 зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України () від 28.03.2022 № 1/д та наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 3 від 09.03.2022.

Відтак, з 09.04.2022 позивач набув вислугу років на військовій службі - 1 рік та відповідно з цієї дати виникло право на щомісячну надбавку за вислугу років на військовій службі у розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням.

Натомість, з довідки військової частини НОМЕР_2 № 1182 від 12.06.2023 вбачається, що надбавка за вислугу років, в розмірі 855 грн., була встановлена позивачу лише у грудні 2022 року та січні 2023 року, а в лютому 2023 року її розмір склав 244,29 грн. Надбавка у період з березня по травень 2023 року не здійснювалась.

Вказані обставини не заперечувались відповідачем під час розгляду справи у суді.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 з військової служби всупереч діючому законодавству не провів перерахунок та виплату надбавки за вислугу років за лютий 2023 року, та не здійснив виплату за квітень - листопад 2022 року та березень - червень 2023 року, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо надбавки за особливості проходження служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1,3 розділу VI Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов?язків.

Надбавка за особливості проходження служби у встановлених розмірах виплачується щомісяця з дня вступу до виконання обов?язків за посадою, у тому числі й у разі тимчасового виконання обов?язків за посадою, до дня звільнення від виконання обов?язків за посадою, яка передбачає цю надбавку.

Судом встановлено, що шомісячний розмір надбавки за особливості проходження військової служби ОСОБА_1 становить (65%) в грудні 2022 року та січні 2023 року склала 2778,75 грн., а за інші періоди служби - в інших (менших) розмірах, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 № 1182 від 12.06.2023.

Оскільки судовим розглядом встановлення порушення відповідачем розрахунку окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, то як насідок вказані дії призвели до безпідставного зменшення надбавки за особливості проходження служби.

Таким чином, при звільненні позивача з військової служби відповідачем протиправно не проведено перерахунок та виплату надбавки за особливості проходження військової служби за березень - листопад 2022 року, а тому вказана вимога підлягає задоволенню.

Разом із тим, не підлягає задоволенню вимога щодо здійснення виплати надбавки за особливості проходження служби за березень-червень 2023 року, оскільки позивач був усунений від виконання службових обов`язків у вказаний період.

Відповідно до п. 1 роз. XXIX Порядоку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або повноважень на посаді, виплачується виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років із дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді), і до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

Таким чином, виплата надбавка за особливості проходження не передбачена військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунені від виконання службових обов`язків.

Суд зазначає, що позивачем в позовній заяві було розраховано суму грошове забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення), яку належить стягнути з відповідача на його користь в розмірі - 95955,10 грн.

Разом із тим, обчислення сум щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення відноситься до виключних (дискреційних) повноважень відповідача, такий розрахунок відповідачем ще не проводився у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе повноваження Військової частини НОМЕР_2 при здійсненні обрахунку належних позивачу сум грошового забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення), а тому вказана частина вимог не підлягає задоволенню.

Щодо виплати щомісячної премії, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункт 1, 2 розділу XVI Порядоку №260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.

Відповідно до пункт 7 розділу XVI Порядоку №260 виплата щомісячної премії здійснюється із дня вступу до виконання обов?язків за посадами і до дня звільнення від виконання обов?язків за посадами, у тому числі й у разі тимчасового виконання обов?язків за посадами.

Судом встановлено, що розмір щомісячної премії позивача складала з квітня 2022 року по листопад 2022 року - 7811,40 грн., у грудні 2023 року 6768,00 грн., у січні 2023 року 7078,20 грн., з лютого по червень 2023 року премія не виплачувалась, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 № 1182 від 12.06.2023.

Разом із тим, суд наголошує, що відповідно до пункт 1 розділу XVI Порядку №260 командирам (начальникам) військових частин надано саме право, а не обов`язок, щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

В відзиві на позовну заяву відповідач повідомив, що підставою не включення до наказів про виплату додаткової грошової винагороди послугувала відкрита відмова виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, старшим стрільцем 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, старшим солдатом ОСОБА_1 , у зв?язку з чим, позивача було відсторонено від виконання службових обов?язків.

Крім того, відповідно до змісту наказу командира військової частини НОМЕР_2 №8 від 16.02.2023 Про результати службового розслідування у військовій частині НОМЕР_2 , яким старшого стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, старшого солдата ОСОБА_1 , визнано таким, що здійснив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинене в умовах воєнного стану та наказано не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 р. з 10.02.2023 року.

З урахування вищевикладеного, вимога в цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік та компенсації за невикористані дні відпусток за 2022-2023 рік, суд зазначає наступне.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової надаються щорічні основні відпустки із служби, збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до частина статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів.

Згідно з абзацом першим пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров?я, у зв?язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв?язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункт 3 розділу XXXI Порядку №260 (в редакції чинній на час спірних правовідносин) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров?я, у зв?язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв?язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку : тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня. Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня розрахунку грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зіни вислуги років норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою (пункт б розділу XXXI Порядку №260).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 використав 7 днів щорічної основної відпустки у 2022 році, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12.06.2023 № 163 (а.с. 38).

Позивач вважає, що за 23 календарних днів невикористаної відпустки у 2022 році та за 13 днів (2,5 х 5 місяців=12,5) невикористаної відпустки у 2023 році він має право на отримання грошової компенсації.

Згідно пункту 7 розділу IV «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Пунктом 4 розділу ІІІ цього Порядку передбачено, що працівникам, які були звільнені в запас з військової служби та повторно призвані (прийняті) на військову службу під час дії особливого періоду, обчислення середньої заробітної / плати проводиться з урахуванням положень цього Порядку.

В постанові від 10.11.2021 по справі № 825/997/17 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 25.01.2023 по справі № 160/8707/21, від 18.05.2023 по справі № 640/6874/20.

Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки.

Відтак, суд зазначає, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу № 163 від 12.06.2023 року, відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2022 рік та за пропорційно відпрацьованим дням у 2023 році, що не заперечувалось відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що при звільненні з військової служби ОСОБА_1 мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним відпустку за 2022 рік та за пропорційно відпрацьованим дням у 2023 році, оскільки позивачу не була нарахована та не була виплачена грошова компенсація за невикористану ним відпустку за 2022 рік.

Так, суд прийшов до висновку, що належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану ним відпустку за 2022 рік.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо питання нарахування грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 рік, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджена тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1.

Пунктом 2 Постанови № 704 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови КМУ № 704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи). Підпунктом 3 пункту 5 Постанови КМУ № 704 надане право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами) та з метою визначення порядку й умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 за № 200, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 р. за № 405/31857, була затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам.

Згідно п. 1 розділу XІX Інструкції - особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (у тому числі слухачам, ад`юнктам і курсантам вищих військових навчальних закладів Національної гвардії України із числа військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом), які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до положень п. 1 розділу XX Інструкції - особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за рішенням командира військової частини надається в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із чинним законодавством України на день звернення.

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства (пп. 3 п. 5 Постанови КМУ № 704, п. 1 розділів XIX та ХХ Інструкції) виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань віднесена до права керівника державного органу, а не є обов`язковою виплатою.

Як наслідок, позиція позивача щодо обов`язкової виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є нормативно не обґрунтованою.

При цьому п.30.1 та п.30.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260, зареєстрованого в Міністерствіюстиції України 14 липня 2008 р. за № 638/15329, передбачено, щоособам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

При цьому, грошова допомога на оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби без вибуття у відпустку за їх заявою протягом поточного року на підставі наказу командира військової частини.

Таким чином, отримання грошової допомоги ставиться в залежність з наявністю заяви позивача про виплату такої допомоги.

Матеріалами справи підтверджено що за 2022 рік грошова допомога на оздоровлення позивачу було нарахована та виплачена, що підтверджується довідкою-розрахунком №12/11-2 від 12.11.2023 року.

Разом із тим, позивач оскаржує дії відповідача щодо не виплати йому грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік.

Однак, суд зазначає, що матеріали справи не містить рапорту про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік. Зазначений факт сторонами у справі не оспорюється.

У зв`язку з чим у задоволенні заявлених вимог про стягнення з відповідача грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 рік слід відмовити.

Щодо додаткової винагороди на період дії воєнного стану, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991№ 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно п. 1 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 в Україні введено воєнний стан, який триває по сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану № 168 (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Отже, з 24.02.2022 у військовослужбовців Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100 000, 00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 за період з 09 березня 2022 року по 12 червня 2023 року було нараховано додаткову грошову винагороду за березень 2022 року 67419,35 грн., за квітень 2022 року 100000, 00 грн., за травень 2022 року 75 161,29 грн., червень 2022 року 67333,33 грн., за липень 2022 - 100000, 00 грн., за серпень 2022 року - 100000, 00 грн., за вересень 2022 року - 100000, 00 грн., за жовтень 2022 року - 100000, 00 грн., за листопад 2022 року - 100000, 00 грн., за грудень 2022 року - 100000, 00 грн., за січень 2023 - 30000, 00 грн.

За період з лютого по квітень 2023 року додаткову грошову винагороду не отримував, що підтверджується довідкою розрахунком №12/11-3 від 12.11.2023 року.

В межах спірних правовідносин позивач оскаржує бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати йому додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарому лікування в закладах охорони здоров`я у період з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023.

Разом із тим, як вже встановлено судом, позивача було позбавлено додаткової винагороди за період з лютого по квітень 2023 року за невиконання бойового наказу командира.

Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним окреме доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 п.9 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 в розмірі 100 000 грн. чи 30 000 грн.

Однією із таких підстав є відмова виконувати бойові накази (розпорядження) та самовільне залишення військової частини, місця служби або дезертири за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного з залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Разом з тим, суд зазначає, що п.9 окремого доручення не є самостійною підставою невиплати йому додаткової винагороди на період воєнного стану, оскільки факт порушення дисципліни потребує доведення та підтвердження відповідними доказами. Тобто, вина військовослужбовця має бути встановлена у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 11 затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут внутрішньої служби), необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки.

У статті 30 Статуту внутрішньої служби вказано, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до статті 35 Статуту внутрішньої служби, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут). Відповідно статтям 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту установлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з ст. 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.48 Статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту, серед іншого, передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Згідно з ч. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту №551-XIV під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наказом Міністра оборони України від 21 листопада 2017 року №608затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Вимогами п. 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування, зокрема, невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резулятивну частини.

Згідно з вимогами п. 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог п. 2 розділу VI Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Згідно з вимогами п. 3 розділу VI Порядку № 608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Таким чином, у разі порушення військовослужбовцем військової дисципліни, призначається службове розслідування, за результатами якого, у разі, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Отже, факт порушення військової дисципліни, має бути підтверджений у встановленому порядку.

Як свідчать матеріали справи, 10.02.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) №40 призначене службове розслідування за фактом непокори ОСОБА_1

16.02.2023 командиром військової частини НОМЕР_2 було затверджено акт службового розслідування та видано наказ командира військової частини №8 від 16.02.2023 Про результати службового розслідування.

В ході службового розслідування встановлено, що 10.02.2023 року від командира 1 стрілецького взводу І стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_4 , надійшов рапорт про те, що 09.02.2023 року старший стрілець 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, старший солдат ОСОБА_1 відмовився виконувати бойовий наказ командира на марш.

Відповідно до рапорту та наданих пояснень, підрозділ, в якому проходив службу мобілізований старший солдат ОСОБА_1 , отримав бойовий наказ на марш. Бійцям підрозділу було доведено бойовий наказ шляхом його віддання безпосереднім прямим командиром, старшим лейтенантом ОСОБА_4 .

Старший солдат ОСОБА_1 відмовився виконувати отриманий бойовий наказ, що виразилося в залишенні в розташуванні на ППД і відмови від погрузки в транспорт для переміщення на марші. Свою відмову він пояснив тим, що він нездатний виконувати бойові задачі за станом здоров?я. Про свою відмову він повідомив відкрито в присутності інших військовослужбовців підрозділу та надавши письмовий рапорт на ім?я командира в/ч НОМЕР_2 .

3 рапорта старшого солдата ОСОБА_1 від 09.02.2023 року на ім?я командира в/ч НОМЕР_2 та доданих до нього консультативних висновків слідує, що 02.01.2023 року та 25.01.2023 року ОСОБА_1 був на консультативних прийомах лікаря у приватному медичному центрі та отримав послуги з КТ діагностування. Діагнози його ймовірного захворювання викладено в консультативних висновках або коментарях лікаря. Про наявність будь-яких витягів з картки хворого (амбулаторного/стаціонарного) чи епікризу хвороби ОСОБА_1 не зазначається і до рапорта не долучено.

В своєму письмовому поясненні від 15.02.2023 року, старший солдат ОСОБА_1 повністю підтвердив обставини, викладені ним в рапорті від 09.02.2023 року, також заявив клопотання про опитування в межах службового розслідування медика 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, медика 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_2 , командира І стрілецького взводу І стрілецької роти в/ч НОМЕР_2 . У своїх поясненнях старший солдат ОСОБА_1 саме 09.02.2023 року при передислокації підрозділу на нові бойові позиції, він відчув погіршення стану здоров?я та не має змоги тимчасово виконувати бойове завдання. Тому залишився на ППД в м. Харків, про що повідомив безпосередніх командирів. ротного медика та подав рапорт на ім?я командира в/ч НОМЕР_2 .

Опитані під час проведення службового розслідування сержант ОСОБА_5 молодший сержант ОСОБА_6 підтвердили факт відмови в присутності особового складу старшого солдата ОСОБА_1 виконувати бойовий наказ, доведений командиром в належний спосіб.

Опитана під час проведення службового розслідування старший лейтенант ОСОБА_7 підтвердила відсутність звернень старшого солдата ОСОБА_1 за медичною допомогою до медичного пункту в/ч НОМЕР_2 та відсутності медичних обмежень для несення військової служби.

Наказом командира військової частини №8 від 16.02.2023 Про результати службового розслідування, старшого стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, старшого солдата ОСОБА_1 , визнано таким, що здійснив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинене в умовах воєнного стану. Наказано передати матеріали до Другого слідчого відділу (дислокація у м. Харків) Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Полтава про вказаний факт повідомити Харківський зональний відділ військової служби правопорядку, Харківську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері. Також, наказано провідному бухгалтеру військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_8 , не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 р. з 10.02.2023 року старшому стрільцю 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу І стрілецької роти, старшому солдату ОСОБА_1 у повному обсязі.

Таким чином, за порушення військової дисципліни та відкриту відмову виконувати наказ начальника, вчинене в умовах воєнного стану позивача визнано винним.

Суд звертає увагу, що позивач в позовній заяві жодним чином не заперечує обставин, встановлені в акті службового розслідування, та не висловлює незгоду з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 16.02.2023 №8 "Про результати службового розслідування у військовій частині НОМЕР_2 ", а посилається лише на неналежне позбавлення його додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" пропорційно часу перебування на стаціонарому лікування в закладах охорони здоров`я у період з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023.

Матеріали справи не містять доказів того, що наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 16.02.2023 №8 "Про результати службового розслідування у військовій частині НОМЕР_2 " оскаржено позивачем чи зазначений наказ скасовано в установленому порядку.

В межах даної справи позивачем також не оскаржується вказаний наказ, тому судом не досліджується питання правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, оскільки наказ, яким позивача позбавлено виплати додаткової винагороди та накладено дисциплінарне стягнення за невиконання бойового наказу є чинним та ніким не скасований, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на нарахування та виплату додаткової винагороди у період з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023 виходячи з розрахунку 100000 грн. на місяць пропорційно часу перебування позивача на стаціонарному лікуванні визначених постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року № 168.

Відповідачем правомірно позбавлено позивача такої виплати, а тому вимога позивача в цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо періоду з 01.02.2023 по 08.02.2023, суд зазначає наступне.

Позивач в позовній заяві зазначає, що протягом 8 календарних днів, з 01 по 08 лютого 2023 року включно, він належним чином, разом з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 виконував обов?язки в районі села Стариця Чугуївського району Харківської області. Однак, інші військовослужбовці, на відміну нього, які виконували завдання разом з ним в цей період, отримали додаткову винагороду, в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

Відповідно до пункту 17 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, телеграмою від 25.03.2022 № НР 248/1298 Міністр оборони України врегулював умови та порядок виплати додаткової винагороди військовослужбовцям (далі - телеграма № НР 248/1298).

Крім того, як вже зазначалося, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди на виконання Постанови № 168 Міністром оборони України надано доручення від 23.06.2022 N 912/з/29.

Суд зазначає, що прийняття Міністром оборони України рішення від 25.03.2002 № 248/1298 та розпорядження від 23.06.2022 № 912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою № 168.

За змістом відповідних рішень Міністра оборони України від 25.03.2002 №248/1298 та від 23.06.2022 № 912/з/29 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку N 260 простежується аналогія закону, яка полягає в тому, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.

Отже, враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.

Крім того, за відповідності переліченим кваліфікаційним умовам громадянин набував право на отримання додаткової винагороди у порядку Постанови № 168 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Для отримання виплати додаткової винагороди, особа має не лише перебувати у зоні, а безпосередньо приймати участь у бойових діях у відповідні періоди.

Суд звертає увагу, що покази свідків, на які покладається позивач ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) не є підставою для нарахування та виплати додаткової винагороди та не свідчить про безпосереднє виконання бойових розпоряджень у відповідний період.

Підставою для виплати відповідно до постанови КМУ №168, як вже зазначалось судом вище, є саме наказ командира, якому передує документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, яким є один з вищевказаних документів.

Для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил на період дії воєнного стану , необхідно встановити такі обставини, як:

-несення військової служби у період дії воєнного стану;

-несення військової служби у статусі військовослужбовця Збройних Сил.

-безпосередня участь в бойових діях/забезпечення здійснення заходів з національної

- перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Суд звертає увагу, що під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів" слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу) яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей та ін.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, визначається на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій, рапорту командиру підрозділу.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази безпосередньої участі військовослужбовця саме у бойових діях на відповідних територіях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період з 01.02.2023 по 08.02.2023.

Матеріали справи не містять в собі жодних відомостей щодо наявності бойових наказів (бойових розпоряджень); журналів бойових дій (вахтових журналів), журналів ведення оперативної обстановки; списків особового складу, який залучався для виконання бойових (спеціальних) завдань; бойових донесень; рапортів (донесень) командира підрозділу (групи) про участь позивача у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних завдань) тощо.

Відтак, судом не встановлено протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу з 01.02.2023 по 08.02.2023 додаткової винагороди передбаченою постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року № 168, а тому вимога в цій частині також не підлягає задоволенню.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. За приписами частин першої - третьої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

У силу частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 2 статті 15 Закону України від 20.11.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон №2011-XII) передбачено виплату військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Зокрема, абзацом сьомим цього пункту (у редакції, чинній на дату звільнення позивача з військової служби) передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 (надалі - Порядок №460), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд зазначає, що спірним є питання наявності чи відсутності підстав для виплати військовослужбовцю, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Суд враховує, що позивач 09.03.2022 призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" та у період з 09.03.2022 по 12.06.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Позивач звільнений з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у силу якого військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Тобто, позивач звільнений з військової служби за сімейними обставинами.

З урахуванням наведеного, виходячи із згаданих вище положень абзацу сьомого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII та пункту 1 Порядку №460, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі, передбаченому Порядком №460.

При цьому, щодо частини вимог про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 9317,89 грн., суд зазначає, що обчислення сум одноразової грошової допомоги відноситься до виключних (дискреційних) повноважень відповідача, такий розрахунок відповідачем ще не проводився у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе повноваження Військової частини НОМЕР_2 при здійсненні обрахунку належних позивачу сум одноразової грошової допомоги, а тому вказана частина вимог не підлягає задоволенню.

Так, суд прийшов до висновку, що належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні.

Відтак, вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо індексації грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що протягом 2022 року військова частина безпідставно не проводила нарахувань по індексації грошового забезпечення, а при звільненні не виплатила відповідної суми під час остаточного розрахунку.

Вказує, що сума заборгованості (невиплаченого грошового забезпечення) за 2022 рік становить 83449,87 грн. Сукупний індекс інфляції за період з 01.04.2022 по 31.12.2022 дорівнює 117,713 відсотків. Відповідно, інфляційні нарахування розраховуються : 83 449,87 грн (сума боргу) Ч 117,713% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 83 449,87 грн (сума боргу) = 14 781,69 грн.

Так, відповідно до частини другої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закон №2011-XII).

Преамбулою Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч. 2 ст. 5 Закону №1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства(абз. 8 п. 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

На підставі аналізу наведених положень законодавства суд приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Натомість, відповідачем не надано належних та допустимих доказів сплати індексації позивачу в період проходження ним служби у 2022 році.

Також суд зазначає, що стягненню підлягає визначена сума невиплаченої індексації грошового забезпечення. Питання щодо нарахування конкретної суми невиплаченої індексації грошового забезпечення належить до виключної компетенції Військової частини НОМЕР_2 .

Враховуючи вищезазначене, оскільки суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, суд доходить висновку, що для належного способу захисту прав позивача є зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2022 по 31.12.2022, оскільки позивачу не була нарахована та не була виплачена індексація грошового забезпечення за даний період.

Щодо грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі здійснюється Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 р. (далі - Закон).

Згідно ч.1 ст.9-1 Закону, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №475 від 07.06.2017 (далі - Інструкція № 475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".

На виконання вищевказаної статті Закону постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 р. №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Так, п.п.2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби (далі Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як свідчать встановлені обставини справи, наказом відповідача від 12.06.2023 року № 163 позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , знято з усіх видів забезпечення та проведено остаточний розрахунок із виплати належних позивачу при звільненні сум.

При цьому, відповідно до змісту наведеного наказу, питання щодо виплати позивачу грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно вирішено не було.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано скаргу та відповідно до змісту прохальної частини просив, з поміж іншого, виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в 2023 році.

Аналіз норм статті 9-1 Закону № 2011-XII, абзаців першого, третього пункту 242 Положення № 1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку № 178, свідчить, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна.

При цьому застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення у разі звільнення з військової служби, а не, наприклад, при звільненні з військової служби, дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Слід зазначити, що 26.06.2023 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, що, зокрема, передбачено пунктом 4 Порядку № 178, однак відповідачем вказане питання вирішено не було.

Отже, з огляду на викладені обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату компенсації за неотримане речове майно за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 , розмір якої визначається на підставі пунктів 4, 5 Порядку № 178.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 11.09.2019 року по справі № 825/1104/17, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає що належним способом захисту позивача буде визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не проведення відповідного перерахунку та виплати сум грошового забезпечення, а саме: зменшення розміру посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років за лютий 2023 рік та не виплати за період з березня 2023 по 12.06.2023 посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, а також надбавки за вислугу років за період з квітня по листопад 2022 року; зменшення розміру надбавки за особливості проходження військової служби за березень- листопад 2022 року; не виплати грошової компенсації за невикористану відпустку за 2022 рік та грошової компенсації за невикористану відпустку пропорційно відпрацьованим дням у 2023 році; не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2022 по 31.12.2022 та компенсації за неотримане речове майно.

Тому, враховуючи, що нарахування конкретних суми всіх сум грошового забезпечення при звільненні ОСОБА_1 з військової служби належить до виключної компетенції Військової частини НОМЕР_2 , суд вважає необхідним та належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадового окладу окладу за військове звання, надбавки за вислугу років за лютий 2023, за період з березня 2023 по 12.06.2023; надбавку за вислугу років за період з квітня по листопад 2022 року; надбавку за особливості проходження військової служби за березень- листопад 2022 року) грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток за 2022 рік та грошову компенсацію за невикористану відпустку пропорційно відпрацьованим дням у 2023 році; одноразову грошову допомогу при звільненні; індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2022 по 31.12.2022; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні.

Щодо позовної вимоги про стягнення з військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, починаючи з 12.06.2023, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України регламентовано, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці посадових осіб органів прокуратури, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з органів прокуратури.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі № 810/451/17 та від 26 лютого 2020 року в справі № 821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з ч. 2 ст. 117 КЗпП України, як зауважила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 травня 2020 року в справі № 810/451/17, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У постанові від 13 травня 2020 року в справі № 810/451/17 Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Підсумовуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду в постанові в справі № 810/451/17 зауважила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Таким чином, виходячи із системного тлумачення положень статей 116, 117 КЗпП України, враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі № 4-рп/2012, а також правові позиції Великої Палати Верховного Суду, суд вбачає, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України викладено в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 807/3664/14, від 26 червня 2019 року по справі № 826/15235/16, від 12 серпня 2020 року по справі № 400/3151/19.

Так, у межах даної справи судом встановлено право позивача на остовних та додаткових видів грошового забезпечення; грошової компенсації за дні невикористаних відпусток; одноразової грошової допомоги при звільненні; індексації грошового забезпечення; грошової компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні, проте на даний час остаточний розрахунок з ним не проведено, що в свою чергу унеможливлює вирішення питання щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку з позивачем. Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 зазначив, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на виплату йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з моменту звільнення по день фактичного розрахунку на підставі статті 117 КЗпП України.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що після остаточного розрахунку з позивачем та виплати йому належних сум вихідної допомоги про звільненні, він має право звернутись до суду із відповідним позовом про виплату йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, починаючи з 12.06.2023 є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки фактичний розрахунок з позивачем не проведено.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо не складання та не видачі ОСОБА_1 довідки за формою згідно з додатком 6 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 та зобов`язання скласти та видати ОСОБА_1 довідку за формою згідно з додатком 6 до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведеннячи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі Порядок №413).

Згідно абзаців 2, 3, 4, 6 пункту 2 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається:

- військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним, добровольцям Сил територіальної оборони) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;

- особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування згідно з переліком, визначеним Антитерористичним центром при СБУ та Генеральним штабом Збройних Сил, були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

- особам, які у період до набрання чинності Законом України Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення, у взаємодії із Збройними Силами, МВС, Національною поліцією, Національною гвардією, СБУ та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами; - особам, які з 24 лютого по 25 березня 2022 р. відповідно до Закону України Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України або у складі добровольчих формувань у взаємодії із Збройними Силами, МВС, Держприкордонслужбою, Національною поліцією, Національною гвардією, СБУ та іншими утвореними відповідно до закону військовими формуваннями та правоохоронними органами брали участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до абзаців 2-4 пункту 6 Порядку №413 для надання статусу учасника бойових дій:

- особам, зазначеним в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, які брали участь в антитерористичній операції, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій. У разі коли місце постійної дислокації військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації розташоване безпосередньо в районі проведення антитерористичної операції, документи командирами (начальниками) або іншими керівниками підприємств, установ та організацій подаються на розгляд комісії не раніше ніж через 30 календарних днів після зарахування осіб до списків військової частини (органу, підрозділу) або підприємства, установи та організації чи призначення їх на відповідні посади;

- особи, зазначені в абзаці четвертому пункту 2 цього Порядку, або командири добровольчих формувань, у складі яких такі особи брали участь в антитерористичній операції, подають на розгляд міжвідомчої комісії документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку для таких осіб, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій;

- особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які брали участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій після закінчення 30 календарних днів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 4 та документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій;

- особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій протягом 30 календарних днів з дня участі осіб у виконанні бойових (службових) завдань, у проведенні розвідувальних заходів, отримання травм (поранень, контузій, каліцтв) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 6.

З аналізу вищезазначених положень Порядку №413 суд дійшов висновку, що військова частина НОМЕР_2 протягом 30 календарних днів з дня участі осіб у виконанні бойових (службових) завдань, у проведенні розвідувальних заходів, отримання травм (поранень, контузій, каліцтв) зобов`язана була подати на розгляд комісії відповідні довідки за формою згідно з додатками до цього Порядку та документи, передбачені у цьому Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій, однак вищезазначеного обов`язку не виконала.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що належним способом захисту позивача буде зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 подати на розгляд відповідної комісії матеріали щодо встановлення статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» від 20.08.2014 №413.

З урахуванням вищевикладеного, вимога позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльністі військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо не складання та не видачі ОСОБА_1 уточненої (виправленої) довідки про розміри його грошового забезпечення та зобов`язання скласти та видати ОСОБА_1 уточнену (виправлену) довідку про розміри його грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 3 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Приписами ч.4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст. 43 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд наголошує на обставинах того, що зазначена норма ст.43 Закону № 2262-ХІІ міститься в розділі V «Обчислення пенсії», тобто в загальному розділі, та безпосередньо визначає складові грошового забезпечення для обчислення пенсій. При цьому під обчисленням слід розуміти процес отримання результату за допомогою дій над числами, кожне з яких є конкретним цифровим вираженням розміру складових грошового забезпечення.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.11.2019 у справі №826/3858/18.

Оскільки, в рамках данної справи судом встановлено обставини того, що відповідач при звільнення позивача з військової служби не здійснив відповідного перерахунку та виплати всіх сум грошового забезпечення (щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення та видав довідку №1182 від 12.06.2023 без врахування таких сум, то суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо порушення порядку та строків складання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) при отриманні 20.05.2022 поранення ОСОБА_1 в районі села Тернова Чугуївського району Харківської області, зобов`язання скласти та видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої ним 20.05.2022 в районі села Тернова Чугуївського району Харківської області, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює та загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25 березня 1992 року (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно частини 1 статті 2 Закону 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частин 2-4 статті 2 Закону 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 10 статті 2 Закону 2232-ХІІ та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення №402.

Пунктом 1.1 глави 1 розділу I Положення №402 передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I вказаного Положення військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд, зокрема, військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання (пункт 2.1 глави 2 розділу I Положення №402).

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу II Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час. Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби, а також з метою визначення: можливості проходження військової служби військовослужбовцями та проживання членів їх сімей за кордоном; необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні або в навчанні (вихованні) у спеціалізованих навчальних закладах членів сімей військовослужбовців, транспортабельності їх за станом здоров`я.

Главою 6 розділу II Положення №402 передбачено порядок медичного огляду військовослужбовців.

Пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення №402 визначено, що направлення на медичний огляд проводиться, зокрема, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Пунктом 6.2 глави 6 розділу II Положення №402 визначено чіткий перелік документів, які подаються на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК у мирний час. Вказаний перелік передбачає, крім того: подання на осіб, які направляються на огляд з приводу поранень, травм, контузій, каліцтв, одержаних у період проходження ними військової служби, - оригінал довідки про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва) (абзац дев`ятий пункту 6.2 глави 6 розділу II Положення). Відповідно до пункту 6.10 глави 6 розділу II Положення №402 медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії). Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби.

Пунктом 20.4 глави 20 розділу II Положення №402 передбачено, що за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку непридатності до військової служби або обмежену придатність осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, ВЛК приймає одну з таких постанов, зокрема, "непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час".

Відповідно до пункту 21.1 глави 21 розділу II Положення №402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.

Пунктом 21.5 глави 21 розділу II Положення №402 визначено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:

а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

б) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії. При ураженнях, зумовлених дією ДІВ, КРП, джерел ЕМП, ЛВ, мікроорганізмів I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами, а також токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, приймається постанова - "Травма (зазначити фактор), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби".

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

в) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.

г) "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.94 № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами), далі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій. Зазначена постанова приймається також, коли наявне захворювання за зазначений період служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається при хронічних, повільно прогресуючих захворюваннях, за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з країни, де велись бойові дії, або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період участі в бойових діях.

ґ) "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.

Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті "а" цього пункту.

Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період перебування в діючій армії.

д) "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні.

е) "Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в того, хто пройшов медичний огляд, до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом (у тому числі і захворювання, не діагностовані при призові (під час прийому на військову службу), але патогенетично їх розвиток почався до призову (до прийому) на військову службу), і військова служба не вплинула на вже наявне захворювання і придатність до військової служби.

Постанова в такому формулюванні приймається також за наслідками поранень (травм, контузій, каліцтв), якщо вони одержані до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом і військова служба не вплинула на вже наявні наслідки поранення (травми, контузії, каліцтва) і придатність до військової служби.

є) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 " - якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) отримане військовослужбовцем при виконанні миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де велись бойові дії, і він визнаний учасником бойових дій.

ж) "Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 " - якщо захворювання виникло у військовослужбовця при виконанні миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де велись бойові дії, або захворювання, що виникло до виконання миротворчих операцій, за період служби у складі національного контингенту досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі і тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності і він визнаний учасником бойових дій.

Постанова в такому формулюванні приймається при хронічних, повільно прогресуючих захворюваннях, за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з країни, де велись бойові дії, або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН.

з) "Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН" - якщо захворювання виникло у військовослужбовця при виконанні миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де не велись бойові дії, або захворювання, що виникло до виконання миротворчих операцій Місії ООН, за період служби у складі миротворчого контингенту досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі і тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

и) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час виконання обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу.

к) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) отримано військовослужбовцем під час виконання миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де не велись бойові дії. Пунктом 21.7 Положення №402 передбачено, що постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).

Зі змісту пунктів 6.1 та 6.2 глави 6 розділу II Положення №402 слідує, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться, зокрема, прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, та на таких військовослужбовців подається відповідний перелік документів, в тому числі в разі, якщо особи, які направляються на огляд з приводу поранень, травм, контузій, каліцтв, одержаних у період проходження ними військової служби, - оригінал довідки про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва).

Також Додатком 5 до Положення №402 визначено форму довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) та зі змісту якої слідує, що саме на підставі наказу командира (начальника) військової частини та за його підписом така довідка видається.

Як встановлено судом, 21.04.2023 року ОСОБА_1 надав рапорт про надання довідки щодо обставин травми (поранення, контузії, каліцтва) командиру військової частини НОМЕР_2 щодо випадоку отримання ним 20.05.2022 поранення (травми) в результаті дії противника, тобто ворожого артилерійського обстрілу, в районі села Тернова Чугуївського району Харківської області.

Однак, будь-якої відповіді чи рішень стосовно розгляду питання, порушеного позивачем у запиті, стосовно можливості (наявності підстав) для видачі позивачу вищевказаної довідки відповідач не надав (не прийняв).

Доказів протилежного відповідач суду не надав. Також відповідачем не надано суду жодних доказів щодо розгляду та надання відповіді, прийняття будь-якого рішення з приводу поданого позивачем 21.04.2023 рапорту до командира військової частини НОМЕР_2 , що свідчить про допущену ним бездіяльність.

З урахуванням викладеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду рапорту Кіріченка В.О. від 21.04.2023 року про надання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання скласти та видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої ним 20.05.2022 в районі села Тернова Чугуївського району Харківської області, суд зазначає що позивачу не було відмовлено у видачі такої довідки, оскільки рапорт позивача не був розглянутий по суті.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним та допустимим способом захисту порушених прав позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапорту Кіріченка В.О. від 21.04.2023 року про надання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт позивача від 21.04.2023 року про видачу довідки про обставини травми та прийняти відповідне рішення.

Щодо повних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо порушення порядку і строків призначення та проведення службового розслідування, складання довідок про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за фактами перебування ОСОБА_1 на стаціонарнму лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023, що призвели до звільнення його від виконання обов?язків військової служби та зобов?язання військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України () призначити і провести службове розслідування, скласти довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за фактами перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023, що призвели до звільнення його від виконання обов?язків військової служби, суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 року №332 «Про затвердження Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2021 р. за №1667/37289, затверджено Інструкцію про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, що додається (надалі - Інструкція №332).

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції №332 встановлено, що розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання ним обов`язків військової служби, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема, від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного отруєння, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, отримання інших ушкоджень унаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

Згідно пункту 2-3 розділу ІІ Інструкції №332 про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому. У разі настання нещасного випадку безпосередній командир (начальник) або керівник робіт зобов`язаний: терміново організувати надання домедичної допомоги, а за можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги потерпілому військовослужбовцю, забезпечити за потреби його доставку до закладу охорони здоров`я; негайно повідомити про нещасний випадок командира військової частини; зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на дату настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків), а також вжити заходів щодо недопущення подібних нещасних випадків. Нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту безпосереднього командира потерпілого або потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Інструкції №332 командир військової частини, який отримав повідомлення про нещасний випадок, у свою чергу зобов`язаний:

- негайно через засоби зв`язку повідомити про нещасний випадок (зникнення, смерть) старшого командира (начальника) та протягом доби надати йому письмове повідомлення за формою НВ-1 наведеною у додатку 2 до цієї Інструкції (далі - повідомлення за формою НВ-1);

- у разі зникнення або смерті військовослужбовця внаслідок нещасного випадку протягом доби повідомити його батьків або близьких родичів;

- залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок (виконання робіт, пожежа, аварія транспортного засобу будь-якого виду та форми власності, гостре професійне захворювання або отруєння тощо),- протягом доби надіслати повідомлення за формою НВ-1 до відповідного військового органу нагляду чи контролю у сфері, з якою пов`язаний нещасний випадок (органу нагляду за безпечним веденням робіт військовослужбовцями, пожежного нагляду, контролю безпеки військової служби, контролю безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічного нагляду тощо), а в передбачених законодавством випадках, - повідомити Військову службу правопорядку у Збройних Силах України та (або) Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері;

- якщо потерпілий військовослужбовець був відряджений з іншої військової частини,- повідомити протягом доби через засоби зв`язку його командира та надіслати повідомлення за формою НВ-1;

- протягом доби призначити комісію з розслідування нещасного випадку чисельністю не менш як три особи у складі голови комісії (яким є один із його заступників) та членів - командира роти, батальйону (дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де стався нещасний випадок, та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок, - фахівців профільних служб (озброєння, тилу, пожежної, автомобільної, інженерної, медичної тощо). До складу комісії не може входити безпосередній командир (начальник) потерпілого військовослужбовця;

- забезпечити належні умови для роботи комісії (надати приміщення, засоби зв`язку, оргтехніку, автотранспорт, канцелярське приладдя тощо), а також залучених до роботи експертів, інших спеціалістів та сприяти роботі комісії з метою своєчасного і об`єктивного проведення розслідування нещасного випадку.

Пунктом 8 розділу ІІ Інструкції №332 встановлено, що комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом п`яти робочих днів з дня її утворення.

Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана:

- обстежити місце нещасного випадку, одержати письмові та усні пояснення (провести опитування) свідків і осіб, які причетні до події, та одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо;

- з`ясувати обставини та причини, що призвели до нещасного випадку, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам;

- визначити вид події, що призвела до нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), причини нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та обладнання, устаткування, машини, механізми, транспортні засоби, експлуатація яких призвела до настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), відповідно до Класифікатора видів подій, причин, обладнання, устаткування, машин, механізмів, транспортних засобів, що призвели до настання нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, який наведений у додатку 3 до цієї Інструкції;

- скласти акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за формою НВ-2 наведеною у додатку 4 до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-2) та акт про нещасний випадок (зникнення, смерть) під час виконання обов`язків військової служби за формою НВ-3 наведеною у додатку 5 до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-3) у разі, якщо нещасний випадок (смерть) визнаний комісією з розслідування таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, і надати їх командиру військової частини на затвердження. Акти підписуються головою комісії та її членами. У разі незгоди зі змістом акта член комісії підписує його з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово і додає до акта за формою НВ-2, як його невід`ємну частину.

До акта додаються письмові пояснення (опитування) свідків, потерпілого, а за потреби також схеми, фотографії, витяги з експлуатаційної документації та інші документи, що характеризують місце події (устаткування, машини, апаратура, територія, будівля тощо), медичний висновок щодо діагнозу потерпілого, наявності в його організмі алкоголю (наркотичних засобів чи токсичних або отруйних речовин).

Якщо нещасний випадок визнаний комісією з розслідування таким, що не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, на затвердження командиру військової частини надається тільки акт за формою НВ-2, який зберігається у діловодстві військової частини (пункт 9 розділу ІІ Інструкції №332).

Пунктом 18 розділу ІІ Інструкції №332 передбачено, що за результатами розслідування командир військової частини протягом двох робочих днів після затвердження актів за формами НВ-2 та НВ-3 видає наказ, в якому зазначаються: дата, місце та обставини, за яких стався нещасний випадок; військове звання, прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) та дата народження потерпілого військовослужбовця; вид, характер і локалізація поранення, травми, контузії, каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я; коли стався нещасний випадок (під час виконання обов`язків військової служби чи ні); перебував чи ні потерпілий військовослужбовець в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи токсичних або отруйних речовин; порушення нормативно-правових актів, що спричинили нещасний випадок або були супутніми факторами його настання, посадові особи, які допустили ці порушення; заходи з попередження подібних нещасних випадків у майбутньому. На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою наведеною у додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 (далі - Положення про військово-лікарську експертизу). У той же час, особливості розслідування нещасних випадків, що сталися в районах бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил визначено розділом V Інструкції №332, зокрема, пунктами 1-5 розділу V Інструкції №332 визначено, що у разі настання нещасних випадків, зазначених у пункті 1 розділу II та пункті 1 розділу III цієї Інструкції, що сталися в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил, свідок або військовослужбовець, який виявив нещасний випадок, повинен негайно надати потерпілому військовослужбовцю домедичну допомогу, а за можливості - екстрену медичну допомогу і за потреби вжити всіх можливих заходів щодо евакуації потерпілого військовослужбовця до військового або найближчого закладу охорони здоров`я та повідомити найближчого за місцезнаходженням старшого командира (начальника), у безпосередньому або в прямому підпорядкуванні якого на час настання нещасного випадку перебував потерпілий військовослужбовець.

Командир (начальник), який отримав повідомлення про нещасний випадок, першочергово зобов`язаний:

- негайно після прибуття на місце нещасного випадку організувати надання потерпілому військовослужбовцю домедичної допомоги, а за можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги та за потреби - його евакуацію до закладу охорони здоров`я у разі, якщо ці заходи не були здійснені свідком нещасного випадку або військовослужбовцем, який його виявив;

- оглянути та обстежити місце нещасного випадку, за наявності необхідних засобів здійснити його фото- або відеофіксацію;

- опитати прямих та опосередкованих свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб, отримати від них письмові пояснення;

- скласти ескіз або схему місця, де стався нещасний випадок;

- отримати за можливості письмові пояснення військовослужбовців, витяги з наказів або їх копії та інші документи, що підтверджують виконання потерпілим військовослужбовцем під час настання нещасного випадку обов`язків військової служби.

Командир (начальник), який отримав повідомлення про нещасний випадок, після вжиття ним першочергових заходів, зазначених у пункті 2 цього розділу, складає, особисто підписує рапорт та за можливості негайно надсилає (надає) його разом з зібраними ним безпосередньо на місці нещасного випадку матеріалами (пояснення, ескізи, схеми та інші документи) командиру військової частини, у складі якої на дату настання нещасного випадку проходив службу потерпілий військовослужбовець.

У рапорті зазначаються: дата і час настання нещасного випадку; стислий опис та характеристика місця нещасного випадку; відомості про потерпілого військовослужбовця: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), число, місяць та рік народження; стислий опис обставин та ймовірних причин нещасного випадку; вид, характер та локалізація травми або поранення, що отримав потерпілий від нещасного випадку військовослужбовець; відомості про свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб; інформація про обсяг домедичної допомоги або невідкладної (екстреної) медичної допомоги, наданої безпосередньо на місці нещасного випадку; заклад охорони здоров`я, у який евакуйовано потерпілого військовослужбовця; час та дата складення рапорту, посада, військове звання, підпис, власне ім`я прізвище командира (начальника), який склав рапорт.

Командир військової частини після отримання рапорту зобов`язаний організувати проведення розслідування та його документальне оформлення згідно з вимогами цієї Інструкції.

Комісія з розслідування після розгляду та вивчення інформації, що міститься в первинному рапорті та наданих разом з ним документах, оформлює акт за формою НВ-2 та у разі, якщо випадок за висновком комісії визнано таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, складає акт за формою НВ-3.

Аналіз вищевикладених положень Інструкції №332, дозволяє суду дійти висновку, що у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема, від одержання ним поранення, розслідування проводиться за процедурою, визначеною саме безпосередньо розділами ІІ та V Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 №332. Судом з матеріалів справи встановлено, що у період з 21.05.2022 до 22.05.2022, з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023, позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, що підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5148, № 3473, № 3899.

З 22.05.2022 до 07.06.2022, позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Чутівська центральна лікарня», що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого № 1085.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5148 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (, м. Харків, вул. Культури, 5) вбачається, що, у період з 21.05.2022 по 22.05.2022, перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом М54.4 «Вертеброгенна правобічна люмбоішіалгія, больовий та м?язево-тонічний синдроми. Забій м?яких тканин поперекової ділянки зліва та правої стопи». Для подальшого лікування переводиться на наступний етап евакуації.

Відповідно до виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №1085 КНП «Чутівська центральна лікарня» (, Полтавська область, Полтавський район, смт Чутове, вулиця Полтавский Шлях, будинок 23), з 22.05.2022 до 07.06.2022 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом : «Посттравматична вертеброгенна правобічна люмбоішалгія з больовим та м?язево-тонічним синдромами. Пошкодження зв?язкового апарату правого гомілково-стопного суглобу. Забій мяких тканин поперекової ділянки зліва».

Позивачем вказано, що вказані у цих медичних документах травми (захворювання) були отримані ним у травні 2022 року під час несення військової служби у складі військової частини НОМЕР_2 , в районі села Тернова Чугуївського району Харківської області, в результаті ворожого обстрілу.

Поряд з цим, у виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3473 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону з якої зазначено, що, у період з 06.03.2023 по 13.03.2023, перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом : М54.4 «Bepтеброгенна правобічна люмбоішіалія, підгостра стадія. Міжхребцевий остеохондроз відділу хребта, кила м/х диску L5-S1 праворуч».

Зі слів позивача, дану травму (захворювання) він отримав на початку листопада 2022 року під час несення військової служби у складі військової частини НОМЕР_2 , в районі АДРЕСА_2 .

Також, 14.03.2023 позивач поступив до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону.

У виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3899 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону згідно якої, у період з 14.03.2023 по 22.03.2023, знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом : М42.1 «Міжхребцевий остеохондроз справа». попереково-крижового відділу хребта. Грижа міжребцевого диску L5-S1 справа. Люмбоішіалгія.

В довідці ВЛК військової частини НОМЕР_8 (код НОМЕР_9 ) № 693 від 22.03.2023 вказано,що дане захворювання : «ТАК, пов?язане з проходженням військової служби».

Також судом встановлено, що 23.06.2023 ОСОБА_1 подав заяву на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 з приводу призначення та проведення відповідного службового розслідування для видачі довідок про обставини травми (каліцтво, поранення, контузію) (а.с. 61-62).

Однак судом встановлено, що розслідування за данним фактом відповідачем проведено не було та, як наслідок, не дотримано визначеної процедури та не складено передбачених вказаною інструкцією документів за результатами проведеного розслідування.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо порушення порядку і строків призначення та проведення розслідування за фактами перебування ОСОБА_1 на стаціонарнму лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023 та зобов?язання військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України () призначити і провести розслідування за фактами перебування ОСОБА_1 на стаціонарнму лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023.

Суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до змісту позовних вимог позивач просить здійснити саме службове розслідування, проте суд зазначає, що відповідно до Інструкції №332 у разі виникнення нещасного випадку проводиться «розслідування», в той час як «службове розслідування» проводиться у разі вчинення військовослужбовцем правопорушення з метою установлення усіх обставин, які зумовили його вчинення відповідно до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017.

Разом із тим, вимоги позивача в частині складання довідок про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за фактами перебування ОСОБА_1 на стаціонарнму лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023, що призвели до звільнення його від виконання обов?язків військової служби та зобов?язання військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України () скласти довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за фактами перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023, що призвели до звільнення його від виконання обов?язків військової служби, задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними.

Суд зазначає, що дані довідки мають бути складені відповідачем за наслідком розгляду розслідування за фактами перебування ОСОБА_1 на стаціонарнму лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023, у разі підтвердження нещасного випадку.

Щодо вимоги про стягненняз військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 1 500 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 р. у справі № 804/2252/14, від 21.02.2019 р. у справі № 670/499/16-а, від 28.02.2019 р. у справі № 804/7085/16.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки не доведена протиправність діяння її заподіювача, позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, та зокрема позивачем не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральної шкоди саме діями відповідача.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не проведення відповідного перерахунку та виплати сум грошового забезпечення, а саме: зменшення розміру посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років за лютий 2023 рік та не виплати за період з березня 2023 по 12.06.2023 посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, а також надбавки за вислугу років за період з квітня по листопад 2022 року; зменшення розміру надбавки за особливості проходження військової служби за березень-листопад 2022 року; не виплати грошової компенсації за невикористану відпустку за 2022 рік та грошової компенсації за невикористану відпустку пропорційно відпрацьованим дням у 2023 році; не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, індексації грошового забезпечення за період з 01.04.2022 по 31.12.2022 та компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадового окладу окладу за військове звання, надбавки за вислугу років за лютий 2023, за період з березня 2023 по 12.06.2023; надбавку за вислугу років за період з квітня по листопад 2022 року; надбавку за особливості проходження військової служби за березень- листопад 2022 року) грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток за 2022 рік та грошову компенсацію за невикористану відпустку пропорційно відпрацьованим дням у 2023 році; одноразову грошову допомогу при звільненні; індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2022 по 31.12.2022; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 подати на розгляд відповідної комісії матеріали щодо встановлення статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» від 20.08.2014 №413.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не складання та не видачі ОСОБА_1 уточненої (виправленої) довідки про розміри його грошового забезпечення.

Зобов?язати військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України () скласти та видати ОСОБА_1 уточнену (виправлену) довідку про розміри його грошового забезпечення.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо нерозгляду рапорту Кіріченка Володимира Олексійовича від 21.04.2023 року про надання довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 21.04.2023 року про видачу довідки про обставини травми та прийняти відповідне рішення.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо порушення порядку і строків призначення та проведення розслідування за фактами перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023.

Зобов?язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) призначити і провести розслідування за фактами перебування ОСОБА_1 на стаціонарнму лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, з 06.03.2023 до 13.03.2023, з 14.03.2023 до 22.03.2023.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст рішення складено 13.12.2023 року.

Суддя Бідонько А.В.