Справа № 640/27970/21
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Житомир справа № 640/27970/21

категорія 113070100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління Національної поліції у м.Києві до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

Головне управління Національної поліції у місті Києві звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 180052,88 грн.

В обґрунтування позову вказано, що 01.05.2019 в Голосіївському районі м.Києва на перехресті вулиць Велика Васильківська та Євгенія Коновальця з вини поліцейського-водія ППОП №1 старшого сержанта поліції Мотрушенка Б.Ю., який керував службовим автомобілем марки "Mitsubishi" (СКС MOU-04МП), номерний знак НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода з автомобілем марки "Toyota RAV4", номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого належний Головному управлінню Національної поліції у м. Києві автомобіль отримав механічні пошкодження лівої частини кузова та салону (передній бампер, переднє ліве крило, ліві передні та задні двері), в результаті чого Головному управлінню Національної поліції у м.Києві завдано майнової шкоди у розмірі 180052,88 грн.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, крім того задоволено клопотання про поновлення строку звернення до суду, поновлено позивачу строк звернення з вказаним позовом до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 01.02.2023 закрито провадження в адміністративній справі №640/27970/21 за позовом Головного управління Національної поліції у м.Києві до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2023 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м.Києві задоволено, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року скасовано, справу направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2023, справу № 640/27970/21 призначено на розгляд судді Панкеєвій В.А.

Ухвалою суду від 17.08.2023 справу прийнято до провадження.

Відповідач у строк та в порядку, визначеному ст.152, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити Головному управлінню Національної поліції в м.Києві в задоволенні позову в повному обсязі.

Через канцелярію суду 04.07.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій позивач просить залишити позовну заяву Головного управління Національної поліції в м.Києві без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 14.09.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду доказів поважності пропуску строку звернення з позовом.

Ухвалою суду від 26.09.2023 заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, поновлено пропущений строк звернення до суду, продовжено розгляд адміністративної справи.

У період із 04.09.2023 по 08.09.2023 (включно) та з 21.10.2023 по 30.10.2023 (включно) головуюча суддя перебувала у відпустці, з 16.10.2023 по 20.10.2023 - на підготовці суддів для підвищення кваліфікації.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1ст.263 КАС України

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у м.Києві від 30.01.2019 № 53 "Про закріплення службового транспорту", зокрема за поліцейським-водієм взводу №1 автотранспортної роти старшим сержантом поліції ОСОБА_1 було закріплено службовий автомобіль СКС MOU-04МП, 2017 року випуску, інвентарний номер 935, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_1 . Одночасно, вказаним наказом (підпункт 2 пункту 1 наказової частини), працівників, за якими закріплено службові автомобілі, попереджено про матеріальну відповідальність згідно з вимогами чинного законодавства України (а.с.26-35).

01 травня 2019 року о 23 год. 10 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Mitsubishi" (СКС MOU-04 МП), н.з. НОМЕР_1 (на синьому фоні), рухаючись на перехресті вул.Васильківська та вул.Коновальця у м.Києві, виїхав на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора з увімкненим синім проблисковим маячком, не впевнившись, що не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем "Toyota RAV 4", н.з. НОМЕР_2 , в результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водії тілесні ушкодження.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 16 вересня 2019 року у справі № 752/11385/19 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у справі №752/11385/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м.Києва від 16 вересня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП - без зміни.

Відповідно до висновку експертного дослідження від 23.05.2019 № 13-3/227 матеріальний збиток, завданий центру забезпечення №2 ГУНП у м.Києві внаслідок пошкодження службового автомобіля "Mitsubishi" (CKC MOU-04МП), державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 180052,88 грн (сто вісімдесят тисяч п`ятдесят дві гривні 88 коп).

Позивач вважає, що відповідач своїми неправомірними діями завдав пошкоджень службовому автомобілю, у зв`язку із чим звернувся до суду із позовом щодо відшкодування завданих збитків.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі Закон №580-VIII).

Положеннями частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України "Про національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина 2 статті 19 Закону № 580-VIII).

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (ст.56 Закону №580-VIII).

Відповідно до статті 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Суд звертає увагу, що станом на 01.05.2019 (дата дорожньо-транспортної пригоди за участі ОСОБА_1 ), у Законі України "Про Національну поліцію" відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських, відшкодування матеріальної шкоди заподіяної поліцейським, а тому станом на 01.05.2019 на поліцейського, як на працівника, при стягненні матеріальної шкоди, поширювалися норми Кодексу законів про працю України.

Згідно ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст.130 цього Кодексу.

Згідно частин 1, 2, 4 статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (ст.132 КЗпП України).

Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності. Відповідно до законодавства, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено лише із працівниками, які обіймають посади (виконують роботи) із зазначеного переліку. І лише за наявності такого договору працівник нестиме повну матеріальну відповідальність за заподіяну шкоду. Тобто повна матеріальна відповідальність виникає лише за умови виконання обох описаних вище вимог.

Підстави для повної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 відповідно до вимог, передбачених ст.134 КЗпП України, відсутні, оскільки під час розгляду справи позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження завдання відповідачем шкоди у вигляді пошкодження транспортного засобу внаслідок умисних протиправних дій.

До того ж, в матеріалах справи відсутній договір про повну матеріальну відповідальність між сторонами, та позивач не доводить факту, що такий договір укладався Головним управлінням Національної поліції у м.Києві з ОСОБА_1 .

При цьому, суд враховує, що 31.10.2019 набрав чинності Закон України №160-ІХ від 03.10.2019 "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (надалі - Закон №160-ІХ).

У відповідності до ст.ст. 2, 3, 4, 8 Закону №160-ІХ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Статтею 10 Закону №160-ІХ визначено, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Відшкодування шкоди, визначеної ч.2 ст.6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

Згідно зі ст.12 Закону №160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Судом з матеріалів справи встановлено, що постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 16 вересня 2019 року у справі № 752/11385/19, яка набрала законної сили 11.11.2019, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів тощо), що в свою чергу призвело до нанесення матеріальної шкоди Головному управлінню Національної поліції у м.Києві внаслідок пошкоджень транспортного засобу.

Отже, оскільки станом на 11.11.2019, коли вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за участю службового транспортного засобу, за пошкодження якого позивач бажає відшкодувати завдану йому матеріальну шкоду, було підтверджено, вже набрав чинності Закон №160-ІХ, відповідач мав дотриматись приписів зазначеного Закону.

Однак, Головним управлінням Національної поліції у м.Києві не було дотримано вимог Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" в частині проведення службового розслідування та притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності на підставі наказу начальника Головного управління Національної поліції у м.Києві.

Інші доводи позивача є несуттєвими, встановлених обставин справи не спростовують.

Згідно ч 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову Головного управління Національної поліції у м.Києві.

Відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову Головного управління Національної поліції у м.Києві (вул. Володимирська,15, м.Київ, 01601, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) про відшкодування матеріальної шкоди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва