Справа № 500/5104/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5104/23

11 грудня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №027397 від 01.08.2023.

Позов обґрунтований тим, що позивач не погоджується з оскаржуваною у даній справі постановою та вважає її протиправно, що і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. Просить врахувати, що Постанова №027397 складена на «ФОП ОСОБА_1 », проте із Витягу від 11.08.2023, долученого до додатків адміністративного позову, убачається, що станом на 11.08.2023 року позивач не має статусу фізичної особи-підприємця (статус - припинено). Також, позивач вказує, що перевезення позивачем власними транспортними засобами для власних потреб вантажу не пов`язане зі здійсненням ним господарської діяльності. Просить врахувати, що при перевезенні вантажу позивач не виступав автомобільним перевізником у розумінні ч. 1 ст. 33 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах, а також не надавав послугу по перевезенню вантажу, а тому, на думку позивача, вимоги Порядку №1567, Порядку №340 та Інструкції №385 на це перевезення не поширювалися. Таким чином, позивач зазначив, що не здійснював господарську діяльність як автомобільний перевізник, а також не мав обов`язку мати та пред`являти документи, передбачені ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" для автомобільного перевізника, тому застосування до нього адміністративно-господарського штрафу на підставі абз. 3 ч.1 ст. 60 цього Закону, як до суб`єкта господарювання, за відсутність документів, є неправомірним, що є самостійною підставою для задоволення позову. Крім цього, на думку позивача, позивач не був належно повідомлений про дату, час та місце розгляду своєї справи.

Ухвалою суду від 18.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Вказав, що під час перевірки транспортного засобу, який належить ОСОБА_1 , встановлено, що у водія відсутній протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, а саме, напівпричепа марки KRONE н.з НОМЕР_1 . Представник відповідача просить врахувати, що транспортний засіб, який належить позивачу відноситься до категорії вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонн, та який відповідно до статті 35 "Про дорожній рух, пункту 3 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137, підлягає проходженню обов`язкового технічного контролю - щороку. У даному ж випадку, як слідує із матеріалів справи, під час перевірки виявлено порушення частини 8 статті 35 Закону України "Про дорожній рух", у водія транспортного засобу, який перевозив вантаж відсутній протокол перевірки технічного стану транспортного засобу. Відтак, представник відповідача вважає, що на момент здійснення заходів державного нагляду (контролю) відносно транспортного засобу який належить ОСОБА_1 , був відсутній діючий протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, чим порушено вимоги статті 48 Закон України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за це порушення передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Також, звернув увагу суду на тому, що Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №027397 від 01.08.2023 була направлена позивачу супровідним листом від 03.08.2023 № 58692/37/24-23. Також, вказав, що водієм під час проведення рейдової перевірки було надано товарно-транспортну накладну №119 від 09.06.2023, відповідно до якої транспортним засобом MAN н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво реєстрації т/з НОМЕР_3 з напівпричіпом марки KRONE н.з. НОМЕР_4 здійснювалися перевезення вантажу, в графі «Замовник» зазначено - ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Техно», в графі «Вантажоодержувач» - ТОВ «Фанджі Фарм», що свідчить про здійснення перевезення вантажів на договірних умовах, а не для особистих потреб. При цьому, зазначив, що відповідно до свідоцтва реєстрації т/з, транспортний засіб належить ОСОБА_1 .

Позивач подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила наступне. Вказала, позивачем по справі - ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб MAN НОМЕР_2 з причіпом НОМЕР_1 , що підтверджується матеріалами справи. Разом з тим, у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» позивач не є автомобільним перевізником. Просить врахувати, що з ТТН № 119 від 09.06.2023 року вбачається, що автомобільним перевізником виступає ФОП ОСОБА_2 , однак Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 027397 складена на «ФОП ОСОБА_1 ». Також, вказала, що із Витягу від 11.08.2023 року, долученого до матеріалів справи, підтверджується факт, що станом на 11.08.2023 року позивач не має статусу фізичної особи-підприємця. Вважає, що Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу має відповідати вимогам законності, а також містити правдиві відомості, відображати дійсні обставини справи. Отже, на думку позивача, ОСОБА_1 у спірних правовідносинах не має статусу автомобільного перевізника, а отже не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт згідно статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у зв`язку з чим правових підстав для застосування до неї адміністративно - господарського штрафу згідно абзацу З частини 1 статті 60 цього ж Закону також не має.

Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому заперечив проти позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову повністю. Вважає, що матеріали справи не містять відомостей про передання позивачем належного останньому транспортного засобу у користуванні іншій особі, зокрема третій особі або водію, який був присутній під час перевірки транспортного засобу (ні договору оренди, ні договору позички, ні тимчасового реєстраційного талону). При цьому, на думку представника відповідача, транспортний засіб є вантажним, а тому, у разі передачі його у користуванні іншим особам позивач мав передбачити його використання, в тому числі, і для перевезення вантажів, та оформити вказану передачу належним чином.

Судом встановлено, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок від 05.06.2023 №37577/37/27-23 та направлення на рейдову перевірку №012874 від 05.06.2023 проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) в смт Залізці Тернопільського району, та 09.06.2023 складено Акт №337408 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

При проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі), перевірено транспортний засіб марки MAN н.з. НОМЕР_2 (свідоцтво, реєстрації т/з НОМЕР_5 , власник ОСОБА_1 ) з напівпричіпом марки KRONE н.з. НОМЕР_4 (свідоцтво реєстрації т/з НОМЕР_6 , власник ОСОБА_1 ), під керуванням водія ОСОБА_3 , посвідчення водія НОМЕР_7 .

Також надано товарно-транспортну накладну №119 від 09.06.2023, відповідно до якої даним транспортним засобом здійснювалися перевезення вантажу, перевізником зазначено ФОП ОСОБА_2 .

Зокрема, з вказаного вище Акту слідує, що під час перевірки виявлено порушення: відповідно до ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", перевозився вантаж, де на момент перевірки був відсутній протокол перевірки технічного стану на напівпричіп ВК 1342 XF.

У графі "пояснення водія про причини порушень" зазначено "відмовився від підпису та пояснень".

Листом Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області №42709/37/24-23 від 12.06.2023 позивачу запропоновано прибути на розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, що відбудеться 11.07.2023 о 10:00 год. до 16:00 год. за адресою: м.Тернопіль, вул.Тролейбусна, 12.

Дане повідомлення направлено позивач рекомендованим листом 12.06.2023.

В подальшому, уповноваженими працівниками Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області прийнято Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №027397 від 01.08.2023, якою до позивача за порушення вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (згідно акту перевірки від 09.06.2023 №337408), застосовано відповідальність, яка передбачена абз. 3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону, у вигляді адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Після цього, на адресу позивача направлено повідомлення №58692/37/24-23 від 03.08.2023, у відповідності до якого позивачу запропоновано відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, добровільно сплатити вищезазначений адміністративно-господарський штраф в 15-денний термін з дня отримання постанови.

Не погоджуючись із Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України №2344-III від 05 квітня 2001 року «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-III).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону №2344-ІІІ, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з частинами чотирнадцятою, сімнадцятою статті 6 Закону №2344-ІІІ, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За змістом абзацу другого, третього частини першої статті 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону.

Частиною першою статті 48 Закону №2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно із частиною другою статті 48 Закону №2344-ІІІ, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Вказаний у цій статті перелік документів не є вичерпним, тобто законодавцем передбачено можливість його доповнення іншими визначеними законодавством документами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2020 року по справі №820/4624/17 зазначив, що аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі Порядок №1567), який визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктом 2 Порядку №1567 передбачено, що рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567, рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Згідно із пунктом 14 Порядку №1567, рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)( далі - Європейська угода);

- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам;

- оснащення таксі справним таксометром;

- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

- додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху;

- наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

- виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі);

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Статтею 2 Закону №2344-III визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Згідно з статтею 22 Закону №2344-III, технічне обслуговування і ремонт транспортних засобів та їх складових виконують з метою підтримання їх у належному стані та забезпечення встановлених виробником технічних характеристик під час використання, зберігання або утримання протягом періоду експлуатації.

Виконавцями технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів є суб`єкти господарювання, які відповідають таким вимогам: мають власні або орендовані засоби технічного обслуговування і ремонту, що відповідають установленим законодавством вимогам; роботи з технічного обслуговування і ремонту здійснює персонал необхідного рівня професійної кваліфікації відповідно до видів цих робіт; мають виробничі споруди, засоби технічного обслуговування і ремонту, що відповідають встановленим законодавством вимогам.

Вимоги до виконавця технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів та надаваних ним послуг (виконуваних робіт) встановлюються технічним регламентом з підтвердження відповідності, затвердженим у встановленому законодавством порядку.

Технічне регулювання у сфері технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Технологічні норми проектування виробничих споруд і підприємств автомобільного транспорту затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Положення про технічне обслуговування і ремонт транспортних засобів та правила надання послуг з їх технічного обслуговування і ремонту затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Правила експлуатації колісних транспортних засобів, їх складових частин (пневматичних шин, акумуляторних батарей, систем живлення двигунів газовим паливом, установлених під час технічної експлуатації, тощо) затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Відповідно до статті 23 Закону №2344-III, контроль технічного стану транспортних засобів включає: обов`язковий технічний контроль транспортних засобів; перевірку технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками.

Перевірку технічного стану транспортних засобів під час обов`язкового технічного контролю транспортних засобів здійснюють суб`єкти господарювання, визначені відповідно до Закону України "Про дорожній рух" в порядку, який встановлює Кабінет Міністрів України.

У період між обов`язковими технічними контролями відповідність технічного стану транспортних засобів вимогам законодавства забезпечує перевізник.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Перевірка технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками здійснюється в порядку, який визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Отже, порядок проведення обов`язкового технічного контролю транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України. Перевірка технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками здійснюється в порядку, який визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Статтею 35 Закону України «Про транспорт» від 30.06.2019 №3353-ХІІ передбачено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті (частина перша).

Частиною восьмою цієї статті передбачено періодичність проходження обов`язкового технічного контролю, який становить:

для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;

для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті (частина 9).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року №137 затверджено Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу.

Відповідно до пункту 1 Порядку №137, порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів (далі - Порядок) визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Згідно із пунктом 18 Порядку №137, перевірка конструкцій і технічного стану транспортних засобів проводиться згідно з Вимогами до перевірки.

У разі позитивного результату після проведення обов`язкового технічного контролю транспортного засобу замовникові видається протокол перевірки технічного стану. У разі негативного результату або невідповідності даних у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу даним ідентифікації транспортного засобу складається акт невідповідності технічного стану транспортного засобу за формою згідно з додатком 4.

У протоколі перевірки технічного стану транспортного засобу виконавець зазначає дату проведення наступного обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до пункту 3 цього Порядку, а також призначення транспортного засобу в разі проведення додаткової перевірки транспортного засобу згідно з обсягами перевірки для автобуса, призначеного для перевезення школярів або осіб з інвалідністю, автомобіля таксі, спеціалізованого санітарного автомобіля бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, великогабаритного та великовагового транспортного засобу, транспортного засобу, що використовується для перевезення небезпечних вантажів, або учбового транспортного засобу.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд зазначає, що в контексті Закону України «Про автомобільний транспорт» протокол перевірки технічного стану є іншим документом, передбаченим законодавством, а саме: Порядком №137, та повинен бути пред`явлений особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.

Як слідує з матеріалів справи, на момент здійснення заходів державного нагляду (контролю) відносно транспортного засобу, який належить ОСОБА_1 , був відсутній діючий протокол перевірки технічного стану транспортного засобу.

Відтак, відповідач дійшов висновку, що позивачем порушено вимоги ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за це порушення передбачена абзацом 3 частини 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Суд звертає увагу на тому, що транспортний засіб, який належить позивачу, належить до категорії вантажних автомобілів вантажопідйомністю 3,5 тонн, та який відповідно до ст. 35 Закону України "Про дорожній рух", пункту 3 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 за №137, на думку суду підлягає проходженню обов`язкового технічного контролю - щороку.

Доказів наявності діючого протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу судом не здобуто та позивачем суду не подано.

Вирішуючи даний спір по суті, суд враховує що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту №337408 було призначено на 11.07.2023 про що позивача повідомлено листом від 12.06.2023 №42709/37/24-23, однак, як зазначає відповідач, за проханням позивача розгляд справи було перенесено на 01.08.2023.

Відтак, суд вважає, що позивач не була позбавлена можливості надати письмові пояснення та докази під час розгляду справи про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Також, в ході розгляду даної справи судом встановлено, що водієм ОСОБА_4 . Акт №337408 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 09.06.2023, підписаний, жодних пояснень в Акті зазначено не було.

Стосовно доводів позивача про те, що позивач не виступав автомобільним перевізником у розумінні ч.1 ст.33 Закону України "Про автомобільний транспорт", суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2022 р. № 1145 затверджено Порядок внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, відповідно до п.3 якого підставою для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є електронна заява або заява, сформована та подана заявниками, якою визначено належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній або юридичній особі транспортного засобу в користування.

Відповідно до п. 6.2 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.08.2010 № 379, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.01.2011 за № 123/18861 (далі - Інструкція) за письмовою заявою власника ТЗ - фізичної особи, зразок якої наведено в додатку 14 до цієї Інструкції, про надання права керування цим ТЗ іншій фізичній особі (за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу власника та цю особу) працівниками Центру оформляється та видається тимчасовий реєстраційний талон на термін, зазначений у заяві.

Також, згідно з п.6.3 Інструкції якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою, поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Вказаним підзаконним нормативно-правовим актом на виконання вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" чітко визначено, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема у користуванні у фізичних чи юридичних осіб реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Правовий висновок щодо оформлення тимчасового реєстраційного талону зробив Верховний Суд у постанові від 20.12.2018 у справі № 804/8740/16, вказавши, що попри те, що наведені положення п.6.3 Інструкції передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто не містять імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом України "Про автомобільний транспорт ".

Таким чином, у разі перебування транспортного засобу у користуванні інших осіб, документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Матеріали справи не містять відомостей про передачу позивачем належного останньому транспортного засобу, у користування іншій особі, зокрема третій особі або водію, який був присутній під час перевірки транспортного засобу (ні договору оренди, ні договору позички, ні тимчасового реєстраційного талону).

При цьому, суд вважає за належне зауважити, що транспортний засіб є вантажним, а тому, у разі передаючі його у користування іншим особам позивач мав передбачити його використання, в тому числі, і для перевезення вантажів, та оформити вказану передачу належним чином.

Попри те, що положення п.6.3 Інструкції передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто не містять імперативної вказівки на отримання такого документа, передбачаючи подальше використання вантажного автомобіля власник транспортного засобу повинен був ужити всіх заходів для усунення можливих непорозумінь.

Натомість, позивач не надав жодних доказів передачі транспортного засобу іншим особам.

У спірному випадку, водієм під час проведення рейдової перевірки було надано товарно-транспортну накладну №119 від 09.06.2023, відповідно до якої транспортним засобом MAN н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво реєстрації т/з НОМЕР_5 з напівпричіпом марки KRONE н.з. НОМЕР_4 здійснювалися перевезення вантажу, в графі «Замовник» зазначено- ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Техно», в графі «Вантажоодержувач» - ТОВ «Фанджі Фарм», що, на думку суду, свідчить про здійснення перевезення вантажів на договірних умовах, а не для особистих потреб.

Суд зазначає, що відповідно до свідоцтва реєстрації т/з, транспортний засіб належить ОСОБА_1 .

До того ж, на підтвердження обставин даної справи позивачем долучено відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованих станом на 11.08.2023 (наявний запис про припинення суб`єкта підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_1 без зазначення дати припинення), в той час як Акт №337408 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складений уповноваженими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служи України з безпеки на транспорті складено 09.06.2023, а постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №027397 винесена 01.08.2023

З урахуванням зазначених обставин суд вважає, що в цій справі саме позивач є автомобільним перевізником при здійсненні перевезення вантажу його транспортним засобом.

В даному випадку суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

То ж, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що у задоволенні поданого адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 11 грудня 2023 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_8 );

відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті (місцезнаходження:вул. Антоновича, 51, м. Київ,01135 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.