Справа № 580/3675/23
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3675/23 Суддя (судді) першої інстанції: Алла РУДЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням несення військової служби у період дії воєнного стану, за період з червня 2022 року по серпень 2022 року включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням несення військової служби у період дії воєнного стану, за період з червня 2022 року по серпень 2022 року включно.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що з 12.03.2022 проходить військову службу в Збройних Силах України. Тому, у зв`язку з проходженням військової служби на період дії воєнного стану набув право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168. Однак, відповідач не нарахував позивачу додаткову винагороду в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за проходження військової служби за період з червня по серпень 2022 року. При цьому, відповідач листом від 24.03.2023 № 1744 повідомив, що згідно наказів військової частини НОМЕР_1 позивач з 22.06.2022 по 12.08.2022 самовільно залишив частину, у зв`язку з чим був позбавлений премії та додаткової винагороди у червні-серпні 2022 року. Разом з тим, позивач вказує, що на момент спірних правовідносин не існувало наказів Міноборони, які б одночасно підлягали застосуванню під час позбавлення позивача права на додаткову винагороду, передбачену саме Постановою № 168. Зазначає, що статтею 49 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України визначено вичерпний перелік дисциплінарних стягнень, що накладаються на військовослужбовців, а тому застосування такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення не передбачено нормами Статуту. Таким чином, вказує позивач, посилання відповідача на вчинення ним дисциплінарного проступку шляхом самовільного залишення частини не може бути підставою для позбавлення останнього права на виплату йому додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168. Тому, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому додаткової винагороди у спірні періоди із розрахунку 30 000 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач ОСОБА_1 з 12.03.2022 проходить військову службу в Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 від 20.04.2004.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.03.2022 № 2 позивач з 12.03.2022 зарахований на всі види забезпечення та призначений на посаду командира бойової машини-командира третьої механізованого відділення другого механізованого взводу першої механізованої роти першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2022 № 116 позивач з 22.06.2022 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , знятий з котлового та з грошового забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.08.2022 № 165 позивач з 12.08.2022 повернувся до підрозділу, поставлений на котлове та грошове забезпечення.

Згідно із листом військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023 № 1744 відповідач на адвокатський запит адвоката Гайструк А. С. повідомив, зокрема, що згідно наказів військової частини НОМЕР_1 позивач з 22.06.2022 по 12.08.2022 самовільно залишив частину, у зв`язку з чим ОСОБА_1 був позбавлений премії та додаткової винагороди у червні-серпні 2022 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами), Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», рішення Міністра оборони України від 25.02.2022 № 3164/з.» У вересні - жовтні 2022 року позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду із розрахунку 100 000 грн.

Із довідки (виписки по картці/рахунку) Приватбанку від 31.03.2023 вбачається, зокрема, що позивачу 26.08.2022 виплачено відповідачем заробітну плату за липень у сумі 13 952,45 грн.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати йому додаткової винагороди в розмірі до 30 000 грн, передбаченої Постановою № 168, у спірні періоди протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач самовільно залишив військову частину з 22.06.2022 по 12.08.2022, відповідач правомірно відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 Закону №2011-Х11 та Порядку № 260 не здійснював йому виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за цей період.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У силу вимог частин першої-третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

У свою чергу, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Статтею 14 Статуту обумовлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (стаття 31 Статуту).

При цьому, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут збройних сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Статтею 110 Дисциплінарного статуту встановлено, що усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Згідно зі статтею 111 Дисциплінарного статуту заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції.

У відповідності до статті 117 Дисциплінарного статуту пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

У той же час, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення №112).

Пунктом 12 Положення №112 передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 82 Положення №112 закріплено, що призначення військовослужбовців на посади здійснюється: 1) на вищі посади - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади, серед іншого, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії; 3) на нижчі посади, серед іншого, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії.

Відповідно до пункту 110 Положення №112 переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється: між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що переміщення по службі оформлюється письмовим наказом по особовому складу на підставі відповідних документів, право на видання якого надано командирам військової частини, а у разі переміщення між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України наказом Головнокомандувача Збройних Сил України.

Як свідчать матеріали справи, позивач з 12.03.2022 проходить військову службу на посаді командира бойової машини-командира третьої механізованого відділення другого механізованого взводу першої механізованої роти першого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , на яку призначений згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.03.2022 № 2.

Разом з тим, суд врахував, що механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).

Так, положеннями Порядку № 260 визначено, зокрема, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується у визначених у п. 2 розділу XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» зазначеного Порядку розмірах.

Пунктом 15 Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.06.2022 № 116 позивач з 22.06.2022 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , знятий з котлового та з грошового забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.08.2022 № 165 позивач з 12.08.2022 повернувся до підрозділу, поставлений на котлове та грошове забезпечення. Підстава: рапорт командира ІНФОРМАЦІЯ_1 капітана ОСОБА_2 від 18.08.2022 № 5666.

При цьому, колегія суддів врахувує, що факт самовільного залишення позивачем військової частини у період з 22.06.2022 по 12.08.2022 останній не заперечує, докази на противагу цьому не надав.

Отже у вказані періоди позивач фактично не перебував на військовій службі, тому підстави для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, відсутні.

Протиправність невиплати відповідачем спірної винагороди позивач обґрунтовує відсутністю такого виду дисциплінарного стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення відповідно до Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України. Однак, такі твердження позивача суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Так, Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (далі Статут).

Статтею 45 Статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 48 Статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до ст. 83 Статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Проте як зазначено вище додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, тому та обставина, що позивач не притягнутий до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення військової частини не є підставою для її невиплати.

Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивач самовільно залишив військову частину з 22.06.2022 по 12.08.2022, відповідач правомірно відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 Закону №2011-Х11 та Порядку № 260 не здійснював йому виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за цей період.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма