Справа № 320/7663/23
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7663/23 Головуючий у 1 інстанції: Леонтович А.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ в.о. Генерального прокурора від 16.01.2023 № 21ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та з органів прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середні заробіток за час вимушеного прогулу, обрахованого з моменту звільнення по дату винесення судового рішення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що він був звільнений попереднім наказом Генерального прокурора від 22.10.2019 № 1178ц у зв`язку з неподанням у встановлений строк заяви Генеральному прокурору про переведення до Офісу Генерального прокурора, на підставі п. 9 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру». Разом з тим, рішення суду про поновлення на посаді станом на 16.01.2023 (день звільнення) не набрало законної сили, а тому, позивач не був особою, зазначеною у підпунктах 1-4 пункту 7 II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, та на нього станом на 16.01.2023 не поширювалися Положення про проходження атестації.

01 листопада 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року заяву про самовідвід суддів Кузьменка В.В., Ганечко О.М., Василенка Я.М. задоволено. Відведено суддів Кузьменка В.В., Ганечко О.М., Василенка Я.М. від розгляду справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року. Передано справу № 320/7663/23 на повторний автоматизований розподіл для визначення колегії суддів, яка розглядатиме справу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року прийнято справу №320/7663/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до свого провадження (суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.).

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 22.10.1996 був прийнятий на службу до органів прокуратури.

Наказом Генерального прокурора України № 640 від 03.06.2016 ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України.

З вказаного часу ОСОБА_1 працював на зазначеній посаді до 23.10.2019.

Наказом Генерального прокурора від 22.10.2019 №1178ц ОСОБА_1 було звільнено з посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону від 19 вересня 2019 року).

ОСОБА_1 не погоджуючись з своїм звільненням, оскаржив такі дії відповідача в судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №640/22770/19 визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 22 жовтня 2019 року №1178ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 23 жовтня 2019 року.

На виконання рішення суду від 14.11.2022, наказом Генерального прокурора від 04.01.2023 №2ц наказ Генерального прокурора від 22.10.2019 №1178ц про звільнення ОСОБА_1 було скасовано, а позивач поновлений на посаді начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України з 24.10.2019.

З 02 січня 2020 року розпочав свою діяльність Офіс Генерального прокурора, який був створений замість Генеральної прокуратури України.

Наказом в.о. Генерального прокурора від 16 січня 2023 року №21ц ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та з органів прокуратури, у зв`язку з неподанням у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір, у зв`язку із цим, пройти атестацію (підпункт 1 пункту 19 розділу ПІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури») з 19.01.2023.

Не погоджуючись із наказом про звільнення, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України регулюється Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).

До 25 вересня 2019 року частиною 1 статті 7 Закону України «Про прокуратуру» визначалось, що систему прокуратури України становлять: Генеральна прокуратура України; регіональні прокуратури; місцеві прокуратури; військові прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX (далі - Закон №113-IX, в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного наказу про звільнення) були внесені зміни у названий закон та запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Пунктом 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно пункту 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, положення щодо проходження атестації, передбаченої цим розділом, поширюються на прокурорів та слідчих органів прокуратури, які:

1) на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах;

2) на день набрання чинності цим Законом займали посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, але з поважних причин, до яких належать тимчасова непрацездатність, відпустка по догляду за дитиною, відрядження для участі в роботі інших органів на постійній основі тощо, не проходили атестацію;

3) звільнені з органів прокуратури у зв`язку з настанням підстав, передбачених підпунктами 1 і 2 пункту 19 цього розділу, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах;

4) звільнені до набрання чинності цим Законом з органів прокуратури, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.

Прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 цього пункту, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації.

Проходження атестації особами, зазначеними в підпункті 3 цього пункту, розпочинається з етапу, на якому було прийнято рішення про неуспішне її проходження.

Пунктом 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX визначено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, мають право у строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Підпунктом 1 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX установлено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав: неподання прокурором чи слідчим органів прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Генерального прокурора від 22 жовтня 2019 року №1178ц ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 22).

В подальшому, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року у справі №640/22770/19, зокрема: визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 22 жовтня 2019 року №1178ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 23 жовтня 2019 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України з 24 жовтня 2019 року; допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 з 24 жовтня 2019 року на посаді начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць в розмірі 49 330,89 грн.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року у справі №640/22770/19, наказом Генерального прокурора від 04 січня 2023 року №2ц вирішено:

- наказ Генерального прокурора від 22 жовтня 2019 року № 1178ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» скасувати;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України з 24 жовтня 2019 року (а.с. 19).

Разом з тим, наказом Офісу Генерального прокурора від 16 січня 2023 року № 21ц ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та з органів прокуратури, у зв`язку з неподанням у встановлений строк заяви Генеральному прокурорк про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір, у зв`язку із цим, пройти атестацію (підпункт 1 пункту 19 розділу ПІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури») з 19 січня 2023 року (а.с. 20).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є особою, яку за рішенням суду поновлено на посаді прокурора або слідчого прокуратури після 15 жовтня 2019 року, він мав подати таку заяву Генеральному прокурору упродовж 5 днів після видання керівником органу прокуратури наказу про його поновлення на посаді. У встановлений строк (5 днів) ОСОБА_1 заяву про переведення на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора та про намір пройти атестацію не подав, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що юридичним фактом, який зумовлює звільнення позивача на підставі підпункту 1 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, є, зокрема, неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви Генеральному прокурору про переведення до Офісу Генерального прокурора, а тому, суд не знаходить підстав для висновку про недотримання принципів ч.2 ст.2 КАС України при прийнятті спірного наказу від 16.01.2023 №21ц.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими, з огляду на наступне.

Як було вищезазначено, пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX (в редакції, чинній на час прийняття відповідачем оскаржуваного наказу про звільнення позивача) передбачено, на кого поширюються положення щодо проходження атестації.

Зокрема, відповідно до підпунктів 3 та 4 пункту 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, поширюються на прокурорів та слідчих органів прокуратури, які:

- звільнені з органів прокуратури у зв`язку з настанням підстав, передбачених підпунктами 1 і 2 пункту 19 цього розділу, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах;

- звільнені до набрання чинності цим Законом з органів прокуратури, щодо яких набрало законної сили рішення суду про поновлення на посаді прокурора у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, у тому числі у разі прийняття судом рішення про поновлення на посаді прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.

Таким чином, згідно з підпунктами 3,4 пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, положення про проходження атестації поширювалися на прокурорів слідчих органів прокуратури, які були звільнені з підстав, передбачених підпунктом 1 пункту 19 цього розділу, а також, звільнені до набрання чинності цим Законом з органів прокуратури і щодо яких набрало законної сили судове рішення про поновлення на посаді.

На переконання колегії суддів, дані норми є спеціальними по відношенню до осіб, які оскаржували своє звільнення з органів прокуратури і щодо яких є судове рішення про поновлення на посаді, в тому числі, до позивача.

Тобто, звільненню, на підставі підпункту 1 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, підлягали прокурори і слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, оскільки, лише на них поширювалося Положення про проходження атестації.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на час прийняття оскаржуваного наказу Офісу Генерального прокурора від 16.01.2023 № 21ц, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №640/22770/19, яким скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 22.10.2019 №1178ц про звільнення позивача та поновлено його на посаді, було таким що не набрало законної сили, оскільки, переглядалося в апеляційному порядку.

В подальшому, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2023 року у справі №640/22770/19 апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2022 - без змін.

Таким чином, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року набрало законної сили 17 травня 2023 року.

Враховуючи вищезазначене, оскільки, на час прийняття оскаржуваного наказу від 16 січня 2023 року № 21ц про звільнення ОСОБА_1 з посади, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2022 у справі №640/22770/19 ще не набрало законної сили, колегія суддів вважає, що вимоги до позивача щодо необхідності подання заяви про проходження атестації і подання заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора є передчасними.

Як наслідок, наказ Офісу Генерального прокурора від 16 січня 2023 року № 21ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та органів прокуратури є протиправним та підлягає скасуванню.

Визначаючи спосіб захисту прав ОСОБА_1 , які були порушені внаслідок незаконного звільнення, колегія суддів враховує, що Закон України «Про прокуратуру» не визначає правових наслідків незаконного звільнення прокурора з посади. У зв`язку з цим, при виборі способу поновлення прав позивача колегія суддів керується Кодексом законів про працю України.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Зазначена норма права вказує на те, що суд, встановивши факт звільнення без законної на те підстави, зобов`язаний поновити працівника на раніше займаній посаді.

Відповідно до ст. 240-1 КЗпП України, у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. На такого працівника поширюються пільги і компенсації, передбачені статтею 493 цього Кодексу для вивільнюваних працівників, а його зайнятість забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

Кодекс законів про працю України не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 та у ст. 240-1 КЗпП України. Відтак, суд установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що вкладена в постановах від 11 лютого 2021 року у справі № 640/21065/18, від 27 квітня 2021 року у справі № 826/8332/17, від 31 травня 2021 року у справі № 0840/3202/18.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 слід поновити на посаді з якої його було звільнено, а саме, на посаді начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100) передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами пункту 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Отже, при визначенні розміру середньої заробітної плати ОСОБА_1 необхідно враховувати виплати за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню позивача з роботи, а саме: листопад та грудень 2022 року.

У відповідності до довідки Офісу Генерального прокурора від 10.04.2023 №21-151зп, середня заробітна плата позивача, яка обчислена виходячи з виплат, що передували звільненню 19.01.2023, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», складає 8940,00 грн. Сумарний заробіток: 8940,00 грн х 2 міс. = 17880,00 грн. Кількість робочих днів розрахункового періоду: 44 роб. дн. (22 роб. дн. (листопад 2022 року) + 22 роб. дн. (грудень 2022 року)). Середньоденна заробітна плата становить: 17880,00 грн : 44 роб. дн. = 406,36 грн.

У період з 20 січня 2023 року по 05 грудня 2023 року було 228 робочих днів.

Таким чином, стягненню з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі у розмірі 92 650,08 грн. (1 406,36 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 228 днів (робочі дні за час вимушеного прогулу).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Офісу Генерального прокурора від 16 січня 2023 року № 21ц про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та органів прокуратури.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника третього слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 січня 2023 року по 05 грудня 2023 року у розмірі 92 650 (дев`яносто дві тисячі шістсот п`ятдесят) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 11.12.2023 р.