Справа № 320/11238/23
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року Київ № 320/11238/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними та скасування рішень і зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач 3), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач 4), в якому просила суд:

- визнати протиправною поведінку та скасувати рішення №88 від 22.02.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у призначенні пільгової пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 55 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

- визнати протиправною поведінку та скасувати рішення №88 від 01.02.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пільгової пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 55 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

- визнати протиправною поведінку та скасувати рішення №88 від 25.01.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у призначенні пільгової пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 55 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пільгову пенсію за віком ОСОБА_1 з моменту першого звернення до органів ПФУ тобто з 17.01.2023 відповідно статті 55 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка стверджувала, що має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як особа, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю. Позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII). За результатами розгляду заяв позивачки пенсійним органом за принципами екстериторіальності були прийняті рішення про відмову в призначенні пенсії.

Оскаржувані рішення пенсійного органу позивачка вважає протиправними та такими, що порушують її право на пенсійне забезпечення, а тому звернулась із цим позовом до суду.

Відповідно до ухвали від 13.04.2023 судом відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача 2 ГУПФУ в Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Частинами п`ятою та шостою статті 162 Кодексу адміністративного України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд зазначає, що у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження, яка одержана відповідачами - 14.04.2023, відповідачі 1, 3 та 4 правом на подання відзивів на позовну заяву не скористались.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 .

Згідно з копією посвідчення Серія НОМЕР_2 від 25.05.1993 позивач є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 1986 (категорія 4).

Зі змісту довідки №1167 від 18.04.1997, виданої Виконавчим комітетом Ірпінської міської Ради народних депутатів Київської області вбачається, що позивачка мешкає в АДРЕСА_1 з 18.07.1986 по 24.09.1991 та з 03.01.1992 по 06.03.1992.

Довідкою від 09.08.2022 №08.3-11/686, виданою відділом ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ірпінської міської ради підтверджено, що у період з 18.07.1986 по 05.06.1991, з 03.01.1992 по 12.02.1992 позивачка була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Довідка №39 від 26.01.2023 (згідно акта обстеження депутата) також підтверджує, що у період з 18.07.1986 по 05.06.1991, з 03.01.1992 по 12.02.1992 позивачка фактично проживала за адресою АДРЕСА_1

17.01.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком (4 кат. ЧАЕС), що підтверджується копією заяви про призначення пенсії та розпискою-повідомленням.

За результатами розгляду заяви, за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняло рішення від 25.01.2023 №88, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком з тих підстав, що період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю на 01.01.1993 не визначено, оскільки довідка про місце проживання від 09.08.2022 №08.3-11/686 не містить підстави видачі.

26.01.2023 ОСОБА_1 повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком (4 кат. ЧАЕС), що підтверджується копією заяви про призначення пенсії та розпискою-повідомленням.

За результатами розгляду заяви від 26.01.2023, за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення від 01.02.2023 №88, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії з тих підстав, що надана заявником довідка №39 від 26.01.2023 (згідно акта обстеження депутата) не є підставою для призначення пенсії.

15.02.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком, що підтверджується копією заяви про призначення пенсії та розпискою-повідомленням.

За результатами розгляду заяви від 15.02.2023, за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області прийняло рішення від 22.02.2023 №88, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії з тих підстав, що документами не підтверджено зниження пенсійного віку на 5 років. Згідно наданих документів заявниця з 10.01.1991 по 01.09.1997 та з 02.03.2005 по 31.12.2014 постійно проживала (працювала) в зоні посиленого радіологічного контролю 16 років 05 місяців 22 дні. Період проживання (роботи) заявниці на території посиленого радіологічного контролю згідно статті 55 Закону 796-12 на 01.01.1993 складає 01 рік 11 місяців 22 дні.

Не погоджуючись зі спірними рішеннями, позивачка звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 (далі Закон №1058).

Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Аналіз вказаного дає суду підстави стверджувати, що право на призначення пенсії за віком у період із 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року мають ті особи, які досягли 60-річного віку та мають страховий стаж не менше 30 років.

У той же час, згідно із частиною другою статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII) особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за три роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше.

Таким чином, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за три роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Разом із цим, суд ураховує, що згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Зі змісту оскаржуваного рішення №88 від 25.01.2023 слідує, що ГУ ПФУ в Черкаській області обчислено позивачці страховий стаж на рівні 33 роки 4 місяці 14 днів.

Разом із цим, у спірному рішенні вказано про те, що документами не підтверджено право позивачки на зниження пенсійного віку на 5 років, оскільки період проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю на 01.01.1993 не визначено, оскільки довідка про місце проживання від 09.08.2022 №08.3-11/686 не містить підстави видачі.

Досліджуючи підстави, які покладені відповідачем 2 в основу спірного рішення та матеріалами справи, суд звертає увагу на таке.

Зі змісту довідки №1167 від 18.04.1997, виданої Виконавчим комітетом Ірпінської міської Ради народних депутатів Київської області вбачається, що позивачка мешкає в АДРЕСА_1 з 18.07.1986 по 24.09.1991 та з 03.01.1992 по 06.03.1992.

Довідкою від 09.08.2022 №08.3-11/686, виданою відділом ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ірпінської міської ради підтверджено, що у період з 18.07.1986 по 05.06.1991, з 03.01.1992 по 12.02.1992 позивачка була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

25.05.1993 позивачці видано посвідчення Серія НОМЕР_2 про те, що вона є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 1986 (категорія 4).

Звідси слідує, що у період з 18.07.1986 по 05.06.1991, з 03.01.1992 по 12.02.1992 позивачка була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та проживала у м. Ірпінь, тобто в місцевості, яка віднесена до зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується матеріалами справи.

Разом із цим, позивачка має посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю з 1986 (категорія 4). Ця категорія та посвідчення потерпілого надається за умови проживання у зонах посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років. Посвідчення позивачки є дійсним та доказів позбавлення її статусу потерпілої особи судом не встановлено.

Так, пунктом 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501, в редакції, чинній на час видачі позивачці посвідчення серії НОМЕР_2 (далі - Порядок № 501) визначено, що громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 501 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про cтатус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та видачі посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих визначено Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 року № 551 (далі - Порядок № 551) в редакції, чинній на даний час.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 551 посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Згідно із частиною третьою статті 65 Закону № 796-XII посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Із системного аналізу статей 9, 14, частини третьої статті 65 Закону № 796-XII убачається, що основним доказом проживання, роботи або навчання на території зони радіоактивного забруднення чи участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є дійсне, ніким не оскаржене чи/або не скасоване посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи або посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яке є підставою для встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 344/9789/17, від 28 березня 2018 року у справі № 333/2072/17, від 08 травня 2018 року у справі № 708/1022/17, від 31 жовтня 2019 року у справі № 212/12245/13-а.

Водночас, при розгляді цієї адміністративної справи судом установлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області за аналогічних підстав, прийнято рішення від №58 щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , як потерпілій від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до статті 55 Закону №796-XII, із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV.

Приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи підтверджено обставини проживання ОСОБА_1 у зоні посиленого радіоекологічного контролю більше 4 років належними та допустимими доказами, суд уважає за необхідне визнати протиправними та скасувати оскаржувані рішення у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю їх прийняття.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пільгову пенсію за віком ОСОБА_1 з моменту першого звернення до органів ПФУ тобто з 17.01.2023, суд зазначає таке.

Згідно із частиною другою статті 55 Закону №796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за три роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, початкова величина знищення пенсійного віку 2 роки застосовується тільки до тих осіб, які постійно проживали або постійно працювали у зоні посиленого радіоекологічного контролю у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

В іншому ж випадку, особи, які станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за три роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Судом установлено, що позивачка проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 більше 4 років (період з 18.07.1986 по 05.06.1991).

Таким чином, ураховуючи положення частини другої статті 55 Закону №796-XII позивачка має право на зниження пенсійного віку на 5 років.

Із урахуванням положень статті 26 Закону №1058-IV, ураховуючи дату народження позивачки 15.01.1968 та з урахуванням права на зменшення пенсійного віку на 5 років, ОСОБА_1 має право на вихід на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років з 16.01.2023, тобто в 55 років.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач 2, відповідач 3, відповідач 4 неправомірно відмовили позивачці у призначенні пенсії віком, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, суд уважає, що у цьому випадку у суб`єкта владних повноважень відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Щодо дати, з якої позивачці слід призначити пенсію, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, оскільки позивачка досягла пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком - 55 років, 15.01.2023, із заявою про призначення пенсії звернулася 17.01.2023, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, отже пенсія має бути призначена їй з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 16.01.2023.

Таким чином суд уважає обґрунтованими вимоги позивачки про зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (територіальний орган за місцем проживання позивачки) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як постраждалій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 16.01.2023.

Таким чином вимоги позивачки в частині дати (17.01.2023), з якої слід призначити пенсію задоволенню не підлягають. Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 4294, 40 грн.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (органів, які прийняли протиправні рішення) солідарно з кожного по 1431, 46 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №88 від 25.01.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення №88 від 01.02.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення №88 від 22.02.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (; місцезнаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) пенсію за віком, як постраждалій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, зі зменшенням пенсійного віку на підставі частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 16.01.2023.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1431, 46 грн. (одна тисяча чотириста тридцять одна гривня 46 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (; місцезнаходження: 40009, Сумська обл., м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1431, 46 грн. (одна тисяча чотириста тридцять одна гривня 46 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (; місцезнаходження: 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1431, 46 грн. (одна тисяча чотириста тридцять одна гривня 46 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (; місцезнаходження: 18000, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 23).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.