Справа № 260/5786/23
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2023 рокум. Ужгород№ 260/5786/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Деяк О.М.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції - представник Андращук Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (вул. Грюнвальдська, буд. 11,м. Івано-Франківськ,76018), про стягнення компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки,

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції про стягнення компенсації при звільненні за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за період з 11 січня 2020 року по 09 серпня 2021 року, а також про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки з 11 січня 2020 року по день прийняття рішення судом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.2022 № 912 реорганізовано міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції. Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) реорганізовано шляхом його приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Згідно наказу від 20.12.2019 № 3974/к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з 26.12.2019 року, відповідно до з п.11 ч.1 ст. 87 Закон України «Про державну службу».

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , наказом Міністерства юстиції України від 20.12.2019 № 3974/к змінено в тексті цифри та слова «з 26 грудня 2019 року» цифрами та словами « 03 січня 2020 року», а також наказом від 27.01.2020 № 395/к внесено зміни до наказу від 20.12.2019 № 3974/к змінивши в тексті цифри та слова «з 26 грудня 2019 року» цифрами та словами « 11 січня 2020 року».

На підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 по справі № 260/261/20 позивача поновлено на роботі.

Постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 26.05.2021 по справі № 260/261/20 залишено в силі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 по справі № 260/261/20.

На підставі наказу Міністерства юстиції України від 04.08.2021 № 1842/к позивача поновлено на роботі з 11 січня 2020 року.

09.08.2021 позивачем подано заяву про звільнення із займаної посади заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за згодою сторін з 09.08.2021.

На підставі наказу Міністерства юстиції України від 16.08.2021 № 1951/к позивача звільнено з роботи за взаємною домовленістю.

Однак, при звільненні ОСОБА_1 із займаної посади Головним територіальним управлінням юстиції у Закарпатській області не було надано повідомлення про нараховані суми, належні при звільненні, що передбачено ч. 2 ст. 47 КЗпП.

У зв`язку з цим, позивачем 20.06.2023 надіслано на адресу відповідача заяву з вимогою надати повідомлення про нараховані суми, належні при звільненні та повідомити причини ненарахування та невиплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки. Станом на 12.07.2023 відповідь ОСОБА_1 із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не надходила .

17 липня 2023 року ухвалою ЗОАС було відкрито загальне позовне провадження у адміністративній справі.

10 серпня 2023 року від Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції надійшов відзив на позов, відповідно до якого вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, наказом Міністерства юстиції України від 04.08.2021 № 1842/к на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 у справі № 260/261/20, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2020 у справі № 260/261/20, постанови Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 260/261/20 скасовано накази Міністерства юстиції України від 20.12.2019 № 3974/к «Про звільнення», від 03.01.2020 № 20/к «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 20.12.2019 № 3974/к» та від 27.01.2020 № 395/к «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 20.12.2019 року № 3974/к», поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з 11 січня 2020 року.

Наказом Міністерства юстиції України від16.08.2021 № 1951/к Про звільнення, (копія додається) Позивача звільнено з посади заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 09.08.2021 року за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення з припиненням державної служби відповідно до частини другої статті 86 Закону України Про державну службу.

Звертає увагу Суду на те, що Позивач в день звільнення не працював у Відповідача, що підтверджується вищенаведеними обставинами справи, а також, починаючи з дня звільнення і станом на день відкриття Судом провадження у справі 260/5786/23, не звертався з вимогою про розрахунок до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Отже, аналіз вищевказаних норм свідчить про відсутність протиправності в діях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

12 вересня 2023 року ухвалою ЗОАС було вирішено перейти від спрощеного провадження до загального провадження у даній справі.

12 жовтня 2023 року ухвалою ЗОАС закрито підготовче провадження по даній адмінсправі.

Обставини встановлені судом.

21.04.2017 наказом Міністерства юстиції України від № 1522/к «Про призначення» ОСОБА_1 з 21.04.2017 призначено на посаду заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, як переможця конкурсу.

24.10.2019 в.о. Державного секретаря Міністерства юстиції ОСОБА_1 було попереджено про припинення державної служби на підставі пункту 1-1 ч.І ст. 87 ЗУ «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та звільнення з займаної посади не раніше 2 місяців з попередження.

20.12.2019 згідно Наказу від № 3974/к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з 26.12.2019 року, відповідно до з п.11 ч.І ст. 87 Закон України «Про державну службу».

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , Наказом Міністерства юстиції України від 20.12.2019 № 3974/к змінено в тексті цифри та слова «з 26 грудня 2019 року» цифрами та словами « 03 січня 2020 року», а також наказом від 27.01.2020 № 395/к внесено зміни до наказу від 20.12.2019 № 3974/к змінивши в тексті цифри та слова «з 26 грудня 2019 року» цифрами та словами « 11 січня 2020 року».

17.07.2020 на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від по справі № 260/261/20 ОСОБА_1 поновлено на роботі. Постановою Верховного Суду від 26.05.2021 по справі № 260/261/20 залишено в силі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 по справі № 260/261/20.

04.08.2021 Наказом Міністерства юстиції України від № 1842/к " Про поновлення" на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.06.2020 у справі № 260/261/20, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2020 у справі № 260/261/20, постанови Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 260/261/20 скасовано накази Міністерства юстиції України від 20.12.2019 № 3974/к «Про звільнення», від 03.01.2020 № 20/к «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 20.12.2019 № 3974/к» та від 27.01.2020 № 395/к «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 20.12.2019 року № 3974/к», поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з 11 січня 2020 року.

З наказом Міністерства юстиції України від 04.08.2021 № 1842/к Про поновлення Позивач ознайомився 09.08.2021, про що свідчить його підпис на вказаному наказі.

09 серпня 2021 позивачем на ім`я державного секретаря Міністерства юстиції України подано заяву про звільнення із займаної посади заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за згодою сторін з 09.08.2021. Цією ж заявою Позивачем повідомлено про невжиття заходів щодо звільнення його за прогул, оскільки він на момент поновлення на роботі є працевлаштований.

16.08.2021 Наказом Міністерства юстиції України від № 1951/к Про звільнення, ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з09.08.2021 року звільнено за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення з припиненням державної служби відповідно до частини другої статті 86 Закону України Про державну службу. Підстава : заява ОСОБА_1 , лист заступника голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Горзова О. від 09.08.2021 р. №09-17/23.

На виконання доручення Державного секретаря Міністерства юстиції України щодо виконання наказу Міністерства юстиції України від 16.08.2021 № 1951/к "Про звільнення" на адресу місця проживання ОСОБА_1 , за наявним в його особовій справі контактними даними зазначений наказ Про звільнення надісланий супровідним листом 19.08.2021 № 09-19/26.

В протоколі №1 «Про фіксацію доведення до відома ОСОБА_1 наказу Міністерства юстиції України від 16.08.2021 № 1951/к Про звільнення», зазначено, що 19.08.2021 року о 10 год. 50 хв. на мобільний телефонний номер НОМЕР_1 за допомогою додатку Viber ОСОБА_1 був надісланий наказ Міністерства юстиції України від 16.08.2021 № 1951/к Про звільнення.

Також листом Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 19.08.2021 № 09-16/25 , на виконання доручення Державного секретаря Міністерства юстиції України від 18.08.2021 № 407/1.3/48-21 повідомлено управління персоналу Міністерства юстиції України про те, що в телефонній розмові ОСОБА_1 повідомив, що він перебуває у відпустці і тому фізично з`явитись і ознайомитись з наказом від не може, що після виходу з відпустки у вересні прийде і ознайомиться. Останнє також є підтвердженням його відсутності на роботі в день звільнення.

16.08.2022 Постановою Кабінету Міністрів України № 912 реорганізовано міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції. Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) реорганізовано шляхом його приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

22.09.2022 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2022 № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» наказом Міністерства юстиції України від № 4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції» реорганізовано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) шляхом його приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

20 червня 2023 позивачем надіслано на адресу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву з вимогою надати повідомлення про нараховані суми, належні при звільненні та повідомити причини ненарахування та невиплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки.

Згідно довідки Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.07.2023 року Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції повідомляє, що нарахування та виплата грошових сум ОСОБА_1 при звільненні 09 серпня 2021 року (наказ Міністерства юстиції України від 08.2021 № 1951/к) не здійснювалась. Відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року №260/261/20 ОСОБА_1 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 98937,72 грн. з вирахуванням податків та обов`язкових платежів.

Мотиви та норми права застосовані судом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи.

Аналогічні положення містяться у частині першій статті 83 КЗпП України.

Частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із цим, частиною другою цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпГІ України.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 Кодексу, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, аналіз наведених норм чинного законодавства з урахуванням положень Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дає підстави для висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плаги, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

До «усіх виплат» (заробітна плата, виплата вихідної допомоги, інші виплати) також належить і компенсація за невикористані дні відпустки (що є предметом позовних вимог).

У постанові Верховного Суду від 04.04.2023 по справі № 640/8348/21 суд дійшов висновку, що поняття «оплата праці» і «заробітна плата», які використовуються у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір у цій справі в частині вимог стосується ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, па яку працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством (є належною працівнику заробітною платою), охоплюється застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці», у зв`язку з чим, не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про її нарахування та стягнення.

Тому спір в частині вимог ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, на яку працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством (є належною працівнику заробітною платою), охоплюється застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці», у зв`язку з чим не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про її нарахування та стягнення.

Відповідну позицію Верховний Суд висловив у постанові від 4 квітня 2023 року у справі № 640/8348/21.

За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Дана стаття діє в даній редакції відповідно до змін, внесеними згідно із Законами № 3248-IV від 20.12.2005, № 2352-IX від 01.07.2022, які набрали чинності 19 липня 2022 року. Отже, на день звільнення позивача, а саме станом 16.08.2021 року дана стаття була у старій редакції, а саме:

-Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

У відповідності до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Дана стаття діє в даній редакції відповідно до змін, внесеними згідно із Законами № 3248-IV від 20.12.2005, № 2352-IX від 01.07.2022, які набрали чинності 19 липня 2022 року. Отже, на день звільнення позивача, а саме станом 16.08.2021 року дана стаття була у старій редакції, а саме:

-При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже , оскільки в день звільнення 16.08.2021 року позивач не працював, про що він сам зазначив у заяві від 09.08.2021 року , то у відповідності до вимог статті 47 та 116 КЗпП України в редакції чинній на день звільнення позивача , він повинен був предявити вимогу про розрахунок, що ним не було зроблено, у звязку з чим відсутня протиправна бездіяльність щодо невиплати компенсації за невикористану відпустку за період з 11січня 2020 року по 09 серпня 2021 року.

Водночас, з приводу невиплати компенсації, оскільки працівник не працював, слід зазначити наступне, що статтею 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 82 КЗпП і ст. 9 Закону час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), включається до стажу, що дає право на щорічну відпустку.

Таким чином, у разі поновлення працівника судом на роботі він має право використати щорічну основну відпустку за весь чад вимушеного прогулу. При цьому її тривалість визначається з дати поновлення на роботі і до кінця його робочого року.

У разі поновлення працівника на роботі видається наказ про скасування наказу про звільнення. Отже, вважається, що впродовж всього цього періоду працівник працював. Якщо працівник впродовж розрахункового періоду перебував у вимушеному прогулі, то середня заробітна плата для оплати часу відпустки обчислюється з урахуванням суми, яка йому виплачувалась за рішенням суду за час вимушеного прогулу.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі №200/3/20-а.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що при звільненні відповідачем не здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за період з 11 січня 2020 року по 09 серпня 2021 року, що не заперечується і відповідачем, конкретну суму якої повноважним визачити роботодавець з врахуванням всіх складових.

У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки суд дійшов висновку, що у діях відповідача відсутня протиправна бездіяльність і вина роботодавця, і на час розгляду справи позивачу не виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічної та додаткової відпустки , то вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 6, 9, 72-76, 242 -246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (вул. Грюнвальдська, буд. 11,м. Івано-Франківськ,76018, код ЄДРГЮУ 43316386), про стягнення компенсації, - задовольнити частково.

Стягнути з Західного міжрегіонального управління юстиції () індекс 76018 м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальська,11 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) АДРЕСА_2 ) компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки при звільненні за період з 11 січня 2020 року по 09 серпня 2021 року .

В решті позовних вимог-відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів .

СуддяЗ.Б.Плеханова

Повний текст рішення виготовлено та підписано 11 грудня 2023 року.