Справа № 160/24667/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відсутності дій з розгляду та надання відповіді на заяву від 31.07.2023 року і висновку військово-лікарської експертної комісії про встановлення рівня його придатності до військової служби;
- зобов`язати Дніпровський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки розглянути по суті заяву від 31.07.2023 року і надати висновок військово-лікарської експертної комісії про встановлення рівня його придатності до військової служби, про що просить надати письмову відповідь відповідно до змісту ст.20 Закону України Про звернення громадян.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 31.07.2023 року ним направлено до відповідача заяву про витребування висновку ВЛК щодо рівня придатності до військової служби, на підставі ст.20 Закону України «Про звернення громадян». 15.08.2023 року його представником адвокатом Григор`євою О.І. також направлено адвокатський запит про надання висновку ВЛК щодо встановлення рівня його придатності до військової служби. Станом на час звернення до суду з позовом жодної відповіді отримано не було. Вказані обставини на його думку є порушеннями вимог Закону України "Про звернення громадян" та, відповідно його прав, свобод та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду 28.11.2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що третім відділом Дніпровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби за ст.62в, ст.64г, ст.23Б, ст.45г графи II Положення №402 від 14.08.2008 року "Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України". Позивачу було запропоновано для підтвердження встановленого діагнозу та групи придатності до військової служби направлення до Обласної військово-лікарської комісії Дніпровського ОТЦК та СП, але ОСОБА_1 не з`явився. Щодо питання дотримання процедури прийняття висновку, оформлення довідки ВЛК №586 від 17.03.2023 року та отримання другого екземпляру довідки, зазначає, що права позивача не порушувались, а відповідь на заяву на підставі ст.20 Закону України «Про звернення громадян» про витребування висновку ВЛК щодо рівня придатності до військової служби на ОСОБА_1 було надіслано засобами поштового зв`язку в термін визначений законодавством і встановлені законом час. Другий екземпляр наданої інформації знаходиться у Дніпровському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. З вказаних підстав, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що позивач 31.07.2023 року звернувся до Дніпровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою, в якій просив надати висновок Військово-лікарської експертизи стосовно стану і рівня придатності його до військової служби для оскарження її в судовому порядку.
15.08.2023 року представником позивача адвокатом Григор`євою О.І. направлено адвокатський запит до Дніпровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому вона просила надати наступну інформацію та документи: чи було розглянуто звернення ОСОБА_1 від 31.07.2023 року щодо надання йому висновку ВЛК від 25.07.2023 року; якщо звернення розглянуто то які результати розгляду; надати висновок військово-лікарської комісії від 25.07.2023 року щодо стану здоров`я ОСОБА_1 .
Зважаючи на неотримання відповіді на звернення від 31.07.2023 року позивач звернувся з позовом до суду.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року № 393/96-ВР (далі Закон № 393/96-ВР).
Відповідно до статі 1 Закону № 393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Статтею 1 Закону № 393/96-ВР встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Згідно із частинами першою та третьою статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Статтею 18 Закону № 393/96-ВР визначено права громадянина при розгляді заяви чи скарги, одним із яких є право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Статтею 19 Закону № 393/96-ВР визначено обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, серед яких, зокрема, обов`язок об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Приписами статті 20 Закону № 393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Аналізуючи норми Закону № 393/96-ВР, зокрема положення статті 15, можна зробити висновок, що обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду, як елемент конституційної гарантії звернення до органів публічної влади, включає і доведення змісту відповіді до заявника.
З огляду на зміст указаного зобов`язання, орган уважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою або засобами електронного зв`язку.
Судом встановлено, що позивач скориставшись наданим Законом № 393/96-ВР правом, 31.07.2023 року засобами поштового зв`язку, направив до відповідача заяву, в якій просив надати висновок Військово-лікарської експертизи стосовно стану і рівня придатності його до військової служби.
Відповідач у відзиві не заперечує фату отримання вказаної заяви від позивача, та зазначає, з цього приводу, що відповідь було надіслано засобами поштового зв`язку в термін визначений законодавством і встановлені законом час.
На підтвердження вказаних обставин додатком до відзиву на позовну заяву відповідач надав лист від 04.09.2023 року №5280/11 адресований ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 .
Суд зазначає, що в спірних правовідносинах обов`язок повідомлення громадянина про наслідки розгляду його звернення/клопотання має підтверджуватися доказами, що свідчать про надсилання (вручення) такої відповіді на адресу заявника (заявнику).
В свою чергу доказів направлення вказаної відповіді від 04.09.2023 року №5280/11 матеріли справи не містять.
Так, відповідно до пункту 1 глави 7 розділу ІІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5, вихідні документи надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, електрозв`язку, а також доставляються кур`єрською, фельд`єгерською службами.
Опрацювання документів для відправлення поштовим зв`язком здійснюється службою діловодства установи відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03 2009 року № 270.
У постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 802/211/16-а, від 06 вересня 2019 року у справі № 128/4752/15-а, від 25 червня 2020 року у справі №802/1442/15-а, від 26 лютого 2021 року у справі № 520/421/20 викладено правову позицію, відповідно до якої належними і допустимими доказами відправлення відповіді є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття, опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, докази направлення електронною поштою або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто.
Проте слід зазначити, що ні Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, ні Правилами надання послуг поштового зв`язку не встановлено право/обов`язок розпорядника інформації надсилати відповідь на звернення/клопотання простою кореспонденцією.
Вимогою статті 15 Закону № 393/96-ВР є повідомлення громадян про наслідки розгляду їх заяв (клопотань), доведення змісту відповіді до заявника.
Так, у своїй заяві позивач крім поштової адреси також вказав номер телефону, як контактні дані за допомогою яких з ним можна зв`язатися. Проте, відповідач не скористався ним як альтернативним засобом доведення змісту відповіді до позивача та повідомлення про результати розгляду заяви.
Викладені обставини свідчать про відсутність будь-яких належних доказів своєчасного надання або направлення позивачу відповіді на його заяву від 31.07.2023 року .
Разом з тим, як вже зазначалось вище, відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву відповідь на заяву позивача від 04.09.2023 року № 5280/1 та копію довідки ВЛК І відділу Дніпровського районного центру комплектування та соціальної підтримки, отже фактично звернення позивача було розглянуто, проте не доведено до відома у встановленому Законом № 393/96-ВР порядку.
На підставі викладеного належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не повідомлення його про наслідки розгляду заяви від 31.07.2023 року та зобов`язання відповідача довести до відома результати розгляду звернення позивача від 31.07.2023 року, у встановленому Законом № 393/96-ВР порядку.
В задоволені решти позовних вимог позивачу слід відмовити.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з викладених вище підстав.
Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, тому сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн. (1 073,60 грн. : 2) підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Дніпровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не повідомлення ОСОБА_1 про наслідки розгляду його заяви від 31.07.2023 року, відповідно до Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року № 393/96-ВР.
Зобов`язати Дніпровський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки довести до відома ОСОБА_1 про результати розгляду його звернення від 31.07.2023 року, у встановленому Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року № 393/96-ВР порядку.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма