Справа № 460/23098/23
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2023 року м. Рівне №460/23098/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державної судової адміністрації України та Державної казначейської службо України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області щодо нарахування та виплати судді Рокитнівського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2022 року по 31 серпня 2023 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн;

зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату судді Рокитнівського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2022 року, а саме в сумі 2481 грн, щомісячних доплат за вислугу років в розмірі 20% посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті;

зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату судді Рокитнівського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2023 року по 31 серпня 2023 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2023 року, а саме в сумі 2684 грн, щомісячних доплат за вислугу років в розмірі 20% посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Заяви по суті справи.

Позовна заява обґрунтована тим, що у спірні періоди (з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 31.08.2023) нарахування та виплата суддівської винагороди здійснені відповідачем з розрахунку прожиткового мінімуму у розмірі 2102,00 грн, що є протиправним, оскільки нарахування та виплата суддівської винагороди повинні здійснюватися з розрахунку прожиткового мінімуму, встановлених станом на 01.01.2022 2481,00 грн, з 01.01.2023 2684,00 грн. Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Вказана гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін саме до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», тому суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Просив задовольнити позов повністю.

Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що згідно з частинами другою-третьою статті 95 Конституції України виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» запроваджено розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка складає 2102 гривні. Прийняттям Законів «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, а розрахункова величина. Положення статті 7 Законів «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік», якими визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні, є чинними, не конституційними не визнавались та не скасовувались, а тому підлягають виконанню. Відповідач зазначає, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією і законами України, нараховуючи і виплачуючи Позивачу суддівську винагороду на основі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Пояснення третьої особи Державної судової адміністрації України обґрунтовані тим, що відповідно до статті 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» запроваджено розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка складає 2102 гривні. Розрахунок фактичного розміру прожиткового мінімуму регулюється виключно Законом України «Про державний бюджет» на відповідний рік, тому позивачу нараховувалося та виплачувалося 30 прожиткових мінімумів. Положення статті 7 Законів «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік», якими визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні, є чинними, не конституційними не визнавались та не скасовувались, а тому підлягають виконанню. ДСА України просила відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 09.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державну судову адміністрацію України (вулиця Липська, 18/5, місто Київ, 01021; код ЄДРПОУ 2625575) та Державну казначейську службу України (вулиця Бастіонна, 6, місто Київ, 01601; ).

Ухвалою суду від 11.12.2023 клопотання Державної судової адміністрації України про залучення до участі у справі третіх осіб залишене без задоволення.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та з`ясувавши всі обставини, які мають правове значення для вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України від 29.09.2016 №425/2016 «Про призначення та звільнення суддів» ОСОБА_1 призначено строком на п`ять років на посаду судді Рокитнівського районного суду Рівненської області.

Наказом голови Рокитнівського районного суду Рівненської області від 22.11.2016 №9-к «Про зарахування ОСОБА_1 в штат Рокитнівського районного суду Рівненської області» зараховано ОСОБА_1 в штат Рокитнівського районного суду Рівненської області на посаду судді з 23.11.2016 з посадовим окладом згідно штатного розпису, яка Указом Президента України призначена суддею Рокитнівського районного суду Рівненської області строком на п`ять років.

Наказом голови Рокитнівського районного суду Рівненської області від 23.11.2018 №3-к «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років судді ОСОБА_1 » встановлено ОСОБА_1 судді Рокитнівського районного суду Рівненської області, з 05.08.2018 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу, як такій, стаж роботи якої, що надає право на отримання щомісячної доплати за вислугу років, становить більше 3 років (4 роки 8 місяців 12 днів станом на 05.08.2018); встановлено з 23.11.2018 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу, як такій, стаж роботи якої, що дає право на отримання щомісячної доплати за вислугу років, станом на 23.11.2018 становить більше 5 років.

Позивач зазначає, що у спірні періоди (з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 31.08.2023) нарахування та виплата суддівської винагороди здійснені з розрахунку прожиткового мінімуму у розмірі 2102,00 грн, що є протиправним, оскільки нарахування та виплата суддівської винагороди повинні здійснюватися з розрахунку прожиткового мінімуму, встановлених станом на 01.01.2022 2481,00 грн, з 01.01.2023 2684,00 грн.

Факт нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди за спірні періоди (з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 31.08.2023) з розрахунку прожиткового мінімуму у розмірі 2102,00 грн, не заперечується відповідачем.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість оскаржуваних дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Вирішуючи спір по суті, суд констатує наявність національного законодавства, що регулює спірні відносини:

Конституція України (Закон від 28.06.1996 №254к/96-ВР) (далі Конституція України, Основний Закон);

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII);

Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX (далі Закон №1928-IX);

Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-IX (далі Закон №2710-IX);

Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 №966-XIV (далі Закон №966-XIV).

За приписами статті 130 Конституції України, Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону №1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402-VIII, а норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть; єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є Закон №1402-VIII.

У сфері організації судової влади (йдеться про суддівську винагороду) Закон №1402-VIII є спеціальним законом, відповідно він має пріоритет над іншими нормативно-правовими актами не лише змістовний, але й певною мірою ієрархічний.

Конституція України, відповідно до її статті 8, має найвищу юридичну силу, наявність в її тексті прямої вказівки на спосіб визначення суддівської винагороди слугує безапеляційним способом подолання будь-яких протиріч у правовому регулюванні правовідносин на кшталт тих, з яких виник цей спір, на користь спеціального Закону №1402-VIII.

За правилами частини другої статті 135 Закону №1402-VIII, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

За приписами частини четвертої статті 135 Закону №1402-VIII, до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу (частина п`ята статті 135 Закону №1402-VIII).

Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду (частина шоста статті 135 Закону №1402-VIII).

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду (частина сьома статті 135 Закону №1402-VIII).

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Цілком таємно", - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Таємно", - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду (частина восьма статті 135 Закону №1402-VIII).

Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків (частина дев`ята статті 135 Закону №1402-VIII).

Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу (частина десята статті 135 Закону №1402-VIII).

Отже, базовий розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року

За приписами статті 1 Закону №966-XIV прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Відповідно до статті 7 Закону №1928-IX, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становить 2481,00 грн.

Відповідно до статті 7 Закону №2710-IX, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2684, 00 грн.

Водночас статтею 7 Закону №1928-IX та Закону №2710-IX разом із встановленням станом на 01 січня прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб, був введений такий вид прожиткового мінімуму, як «працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні».

Суд зазначає, що зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тому законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня відповідного календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.

Фактично нормами Закону №1928-IX та Закону №2710-IX змінено складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що є порушенням гарантій незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону №1402-VIII.

Закон №1928-IX та Закон №2710-IX не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми.

Конституція України не надає закону про Державний бюджет України на відповідний рік вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін саме до Закону №1402-VIII, тому суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом №1402-VIII.

Заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2022 року (2481,00 грн) та на 01 січня 2023 року (2684, 00 грн), на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102,00 грн), на підставі статті 7 Закону №1928-IX та статті 7 Закону №2710-IX, є неправомірною.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваних дій в порядку статті 77 КАС України, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними таких дій та зобов`язання вчинити відповідні дії з метою усунення порушень.

Рішення суду не підлягає допуску до негайного виконання в частині стягнення суддівської винагороди в межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Обраний позивачем спосіб захисту має зобов`язальний характер: «зобов`язати провести нарахування та виплату суддівської винагороди», тому при задоволенні позову присудження конкретної суми не відбувається сума стягнення не визначена.

Позивач також просить суд зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у десятиденний строк.

Така вимога не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

За приписами частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Нормою статті 382 КАС України передбачено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Застосування судового контролю у порядку статті 382 КАС України є наслідком обґрунтованого припущення про невиконання судового рішення зі сторони суб`єкта владних повноважень або достовірно підтвердженого під час розгляду факту невиконання судового рішення. Водночас, правове значення для наслідків застосованого судового контролю матимуть причини невиконання судового рішення (зокрема, об`єктивна неможливість чи допущене зволікання зі сторони боржника).

Суд наділений правом зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення лише у випадку, коли існують беззаперечні докази ухилення чи можливості ухилення відповідачем від виконання судового рішення.

Суд констатує, що станом на момент розгляду справи не вбачається жодних обставин та підстав для установлення судового контролю у порядку статті 382 КАС України.

Щодо призначення та розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, суд зазначає.

Відповідно до частини першої статті 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За приписами частини другої статті 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини третьої статті 257 КАС України, при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За приписами частини четвертої статті 12 КАС України, виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отож, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).

Суд зазначає, що розглядувана справа не належить до категорії справ, які не можуть розглядатися за правилами спрощеного провадження у значенні згаданих статей, водночас суд (першої інстанції), беручи до уваги передбачені частиною третьою статті 257 КАС України чинники, може розглянути її за правилами загального позовного провадження, якщо дійде такого висновку.

Тому дана адміністративна справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Правова позиція щодо можливості розгляду справ щодо питання суддівської винагороди в порядку спрощеного позовного провадження викладена у постанові Верховного суду від 03.03.2021 (справа №340/1916/20; адміністративне провадження №К/9901/369/21).

Щодо складу учасників справи, суд зазначає таке.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що зважаючи на положення статей 148, 149 Закону №1402-VIII у зіставленні з положеннями частини першої, пункту 1 частини другої, частини п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є ДСА України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, тому саме ДСА України як суб`єкт владних повноважень має відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок виплати судді суддівської винагороди не у тому розмірі, який належало виплатити.

Відповідач зазначає, що у віданні ДСА України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів», призначена саме для таких цілей. Правильне вирішення справи і застосування ефективного способу захисту порушеного права вимагає, щоб відповідачем за цим позовом також була ДСА України, яка є головним розпорядником бюджетних коштів і несе відповідальність за належне фінансування судів, зокрема й витрат на суддівську винагороду.

Суд зазначає, що в межах даної справи позивачем заявлена основна позовна вимога «визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області щодо нарахування та виплати судді Рокитнівського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2022 року по 31 серпня 2023 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн».

Відповідно до частини четвертої статті 148 Закону №1402-VIII, функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області (пункт 3) основним завданням територіального управління є організаційне та фінансове забезпечення діяльності місцевих судів (крім господарських та адміністративних) (далі суди), з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів і забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.

Територіальне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України нижчого рівня щодо забезпечення діяльності територіального управління та судів у відповідному регіоні.

У даному випадку нарахування та виплата суддівської винагороди позивачу, як судді місцевого суду, здійснює саме відповідач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області, дії якого є предметом оскарження.

Заявлені позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду є похідними позовними вимогами.

Відповідно до пункту 23 частини першої статті 4 КАС України, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

За правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011, безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.

Враховуючи приписи частини першої статті 2, частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-VI від 05.06.2012, списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів.

Тобто, у випадку звернення до суду з позовом про стягнення суми суддівської винагороди, та у разі задоволення такого позову, матиме місце саме списання коштів. У такому разі є доцільним визначати ДСА України відповідачем у справі.

Натомість, при зверненні до суду з позовом, позивач обрав спосіб захисту зобов`язального характеру, а не заявлення до стягнення конкретної суми коштів суддівської винагороди.

Тому за змістом заявлених позовних вимог належним відповідачем у справі є саме Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області.

Питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області (вулиця С. Петлюри, 10, місто Рівне, 33028; ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державної судової адміністрації України (вулиця Липська, 18/5, місто Київ, 01021; код ЄДРПОУ 2625575) та Державної казначейської служби України (вулиця Бастіонна, 6, місто Київ, 01601; ), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області щодо нарахування та виплати судді Рокитнівського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2022 року по 31 серпня 2023 року, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області провести нарахування та виплату судді Рокитнівського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2022 року, а саме в сумі 2481,00 грн, щомісячних доплат за вислугу років в розмірі 20% посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Рівненській області провести нарахування та виплату судді Рокитнівського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2023 року по 31 серпня 2023 року, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2023 року, а саме в сумі 2684,00 грн, щомісячних доплат за вислугу років в розмірі 20% посадового окладу, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 11 грудня 2023 року

Суддя К.М. Недашківська