Справа № 295/12938/23
Суддя: Лєдньов Д. М.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Лєдньов Д.М. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за участю третьої особи Головного інспектора з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Свислова Євгенія Ігоровича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому вказує на те, що за наслідком ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, відкритого на виконання постанови Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради від 08.02.2023 року, встановлено, що інспектором з паркування складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1 К1 .

Згідно постанови позивач ОСОБА_1 08.02.2023 року об 11 год. 13 хв. на вул. Михайла Омеляновича Павленка в м. Києві залишив на майданчику для платного паркування без оплати паркування транспортний засіб Ауді, номерний знак НОМЕР_1 , чим порушив вимоги дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152-1 КУпАП.

Позивач зауважує на необгрунтованості вказаного рішення як такого, що прийняте без врахування всіх істотних обставин по справі.

Так, позивач користується пільгами, визначеними Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому у діях, пов`язаних з залишенням такою особою транспортного засобу на майданчику платного паркування, відсутній склад адміністративного правопорушення з огляду на системний аналіз положень відповідного закону та Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за № 1306, зокрема тих розділів, що на правлені на врегулювання правил зупинки та стоянки транспортних засобів, а також вимог Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради № 1051/1051 від 25.12.2008 року.

Крім наведеного, позивач, допускаючи можливість залишення автомобіля на спеціальному місці для паркування згідно вимог ПДР, звертає увагу на відсутності належних доказів на підтвердження самих обставин залишення транспортного засобу - автомобіля марки Ауді, н.з. НОМЕР_1 , на майданчику для платного паркування за адресою: м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка.

Посилаючись на відповідні обставини, позивач просить скасувати серії 1 К1 про накладення адміністративного стягнення, стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 25.09.2023 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без виклику учасників.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

За змістом постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1 К1 , складеної головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Свисловим Є.І., позивач ОСОБА_1 08.02.2023 року об 11 год. 13 хв. на вул. Михайла Омеляновича Павленка в м. Києві залишив на майданчику для платного паркування без оплати паркування транспортний засіб Ауді, номерний знак НОМЕР_1 , чим порушив вимоги дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 152-1 КУпАП.

Положеннями ч.1 ст. 152-1 КУпАП передбачено настання відповідальності в разі порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування.

Згідно з п. 15.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Інформаційно-вказівним знаком 5.43 Правил дорожнього руху (Зона стоянки) позначається початок зони, де дозволено стоянку на проїзній частині або вздовж проїзної частини за умов, що зазначаються на знаку або додаткових табличках під ним.

Згідно приписів Правил дорожнього руху табличка до дорожнього знаку 7.14 Платні послуги, застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 або 5.43 для позначення місць, майданчиків або зони стоянки транспортних засобів, на яких беруть плату за паркування,

Між сторонами виник спір, пов`язаний із запитом позивача на реалізацію прав, визначених положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII. Крім того, позивачем висловлюються заперечення щодо обставин порушення правил стоянки як диспозитивних вимог притягнення до відповідальності за ст. 152-1 КУпАП.

Згідно з приміткою статті 152-1 КУпАП положення частини першої цієї статті не застосовується у випадках, визначених частинами шостою та сьомою статті 30 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів.

Статтями 5, 6 Закону України № 3551-XII визначено перелік осіб, які належать до учасників бойових дій.

За змістом п.18 ст. 12 Закону України № 3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Судом досліджено посвідчення серії НОМЕР_2 , видане Службою безпеки України 09.06.2015 року на ім`я ОСОБА_1 , з посвідченням права пред`явника на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

У відповідності до п.п. 10.1-10.3 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок.

До місцевих зборів належать: збір за місця для паркування транспортних засобів; туристичний збір.

Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).

Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Відповідно до п.286-1.1.1. ст. 286-1 Податкового кодексу України платниками збору для паркування транспортних засобів є юридичні особи, їх філії (відділення, представництва), фізичні особи - підприємці, які згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради організовують та провадять діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для платного паркування та спеціально відведених автостоянках.

З системного аналізу наведених норм слід дійти висновку, що позивач як особа, яка наділена правами учасника бойових дій, не може заявляти вимогу на реалізацію передбачених п.18 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільг при оплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування, оскільки наведений пункт не охоплює право на звільнення від сплати саме «послуг», тобто відмінного від ознак податкового та митного законодавства терміну.

За приписами п. 14.1.104. статті 14 Податкового кодексу України майданчики для платного паркування - площа території (землі), що належить на правах власності територіальній громаді або державі, на якій відповідно до рішення органу місцевого самоврядування здійснюється платне паркування транспортних засобів.

Згідно з п. 286-1.1.2, 286-1.1.3 Податкового кодексу України перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів, в якому зазначаються їх місцезнаходження, загальна площа, технічне облаштування, кількість місць для паркування транспортних засобів, затверджується рішенням сільської, селищної, міської ради про встановлення збору.

Таке рішення разом з переліком осіб, які уповноважені організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів, надається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради контролюючому органу в порядку, встановленому розділом I цього Кодексу.

При цьому, суд вважає необхідним звернути увагу на таке.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку належать: прийняття рішень про розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування транспортних засобів та стоянок таксі на вулицях і дорогах населених пунктів, здійснення контролю за дотриманням визначених правилами паркування транспортних засобів вимог щодо розміщення, обладнання та функціонування майданчиків для паркування; впровадження в межах відповідного населеного пункту автоматизованої системи контролю оплати вартості послуг з паркування, затвердження технічних вимог та завдання до цієї системи; уповноваження інспекторів з паркування здійснювати у випадках, визначених законом, розгляд справ про адміністративні правопорушення та проводити тимчасове затримання транспортних засобів.

У відповідності до ст. 59 Закону України № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з ч.1 ст. 73 Закону України № 280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ч.3 п.17.11.1 Правил благоустрою м.Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 року № 1051/1051, правом безкоштовного паркування користуються ветерани Великої Вітчизняної війни та інших локальних воєн.

Згідно з п.17.11.3 Правил благоустрою міста Києва оператор на майданчиках платного користування автотранспортних засобів та автостоянках повинен забезпечити резервування, спеціальних місць паркування в обсязі 10 відсотків від загальної кількості, але не менше одного місця для паркування автомобілів та інших автотранспортних засобів, які перевозять інвалідів, з їх позначенням відповідними розмітками або іншими інформаційними покажчиками. При облаштування спеціальних місць ( у разі можливості) передбачати їх резервування на відстані не більше як 50 метрів перед входом до будівлі, а біля житлових будинків - не більше як за 100 метрів. На зарезервованих спеціальних місцях паркування пільгами користуються особи, визначені в ч.3 п.17.11.1 цих правил.

Ветерани Великої вітчизняної війни та інших локальних воєн користуються правом безоплатного паркування шляхом розміщення транспортного засобу на зарезервованих спеціальних місцях паркування.

Отже, визначена рішенням Київської міської ради як повноважного органу в сфері нормотворчої діяльності пільга з оплати послуг з користування майданчиком для платного паркування кореспондується з наведеним у примітці до ст. 152-1 КУпАП уточненням щодо нерозповсюдження положень статті до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати таких вартості послуг.

За висновком суду, наведений за змістом норми термін «закон» не обмежується рівнем нормативного акту, тобто як виданого лише в формі закону законодавчим органом, а дістає прояву у взаємному обсязі тлумачень як вищевикладеної примітки до статі 152-1 КУпАП, так і нормативного акту, скерованого за своїм змістом на звільнення від сплати платежу на певній території як обов`язкового до виконання припису.

Підтверджені в ході судового розгляду відомості щодо статусу особи-позивача є достатніми для висновку про неможливість застосування статі 152-1 КУпАп відносно особи на території, де органом місцевого самоврядування встановлено пільги зі сплати послуг паркування для такої категорії осіб.

Суд одночасно погоджується з доводами позивача про відсутність належних та достатніх доказів на підтвердження події адміністративного правопорушення як порушення правил паркування транспортних засобів розташування автомобіля в зоні дії дорожніх знаків.

Досліджені судом фотокартки з наявними зображеннями транспортного засобу автомобіля Ауді, н.з. НОМЕР_1 , та відокремленого від такого зображення іншого зображення дорожнього знаку та таблички, не надає можливості прийти до безсумнівного висновку щодо взаємної прив`язки наведених об`єктів за тотожнім місцем розташування. Відомості координат на фотокартках є відмінними, а відповідачем не надано відзиву з роз`ясненням таких відомостей.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За положеннями ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідачем не надано доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, виконання посадовою особою дій в дотримання вимог ст. 280 КУпАП, забезпечення всебічного та повного з`ясування обставин, що підлягають встановленню та дослідженню при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Приймаючи до уваги ту обставину, що позивач оскаржує прийняте відповідачем рішення, що виражене у фірмі винесеної постанови у справі про адміністративне правопорушення, при цьому відповідачем не надано доказів, які підтверджують правомірність такого рішення, суд, керуючись принципом необхідності доведення з боку відповідача, вважає позовні вимоги обґрунтованими.

З приводу заявлених позивачем вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно зі ст.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Надаючи оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договору про надання правової допомоги від 18.08.2023 року, укладеного між позивачем та адвокатом Шевчуком О.І., розрахунку вартості правової допомоги, акту приймання-передачі послуг по договору з відтворенням відомостей про вид правової допомоги, її вартість, витрачений час, а також інформації про переказ коштів в сумі 10500,00 грн. з карткового рахунку на ім`я отримувача ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про невідповідність таких сум складності справи та обсягу об`єктивно необхідної роботи для повного захисту прав особи. Керуючись принципом розумності, доцільності та співмірності, суд зменшує витрати на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 72, 77, 90, 134, 139, 241-256, 271, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скасувати постанову серії 1 К1 про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), винесену 08.02.2023 року головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Свисловим Є.І. за ч.1 ст. 152-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_1 , провадження по справі закрити.

Стягнути з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6, ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Д.М. Лєдньов