Справа № 280/7216/23
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Справа № 280/7216/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за жовтень, листопад, грудень 2022 року, січень 2023 року;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану за жовтень, листопад, грудень 2022 року, січень 2023 року;

3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.08.2022 по 31.08.2022 з урахуванням фактично виплачених сум;

4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.08.2022 по 31.08.2022 з урахуванням фактично виплачених сум.

Позовна заява та додатки до неї сформовані в підсистемі «Електронний суд» та подані у формі електронного документа представником позивача адвокатом Кириленком А.В., який діє на підставі ордеру серії ВН №1275503 від 05.09.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач до 28.01.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У період з 11.06.2022 по 31.08.2022 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Відтак, у зв`язку з проходженням військової служби в статусі військовослужбовця ЗСУ в період дії воєнного стану, безпосередньою участю в бойових діях або забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, позивач набув право на отримання додаткової винагороди, у розмірі 30 000 грн та у збільшеному до 100 000 грн, в розрахунку на місяць, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022, за період з 11.06.2022 по 31.08.2022. З наданої відповіді на адвокатський запит представника позивача вбачається ненарахування та невиплата позивачу додаткової винагороди у розмірі 30000 грн за жовтень грудень 2022 року, січень 2023 року; ненарахування та невиплата позивачу додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100 000 грн, в розрахунку на місяць за період з 01 по 31.08.2022 - період безпосередньої участі у бойових діях згідно довідки від 31.08.2022 № 1335. Бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди за вказані періоди позивач вважає протиправною, у зв`язку з чим просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 18.09.2023 суд поновив ОСОБА_1 пропущений строк звернення до адміністративного суду з цим позовом, відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

20.11.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№51590), в якому представник відповідача зазначає, що задля отримання додаткової винагороди військовослужбовець має здійснювати безпосередню участь безпосередню участь у бойових діях, що має бути документально підтверджено. Так, у вересні 2022 року виплачено на рахунок позивача додаткову грошову винагороду за 19 діб серпня 2022 року з розрахунку 30 000 грн на місяць та за 12 діб серпня 2022 року з розрахунку 100 000 грн на місяць. У відповідача відсутні підтверджуючі документи, які б давали підстави здійснити виплату додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн за серпень 2022 року. Враховуючи, що позивач з 19.12.2022 по 20.01.2022 не перебував в розташуванні підрозділу, не виконував обов`язки військової служби, у вказаний період додаткова винагорода не виплачувалась. На підставі викладеного вказує на відсутність підстав для виплати додаткової винагороди у період за жовтень грудень 2022 року, січень 2023 року, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.05.2022 № 131 солдата ОСОБА_1 , який прибув з Пологівського РТЦК та СП, з 09.05.2022 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення, призначено на посаду радіотелефоніста 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою від 31.08.2022 № 1335, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 11.06.2022 по теперішній час брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.09.2022 № 269 солдата ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.12.2022 № 358 у зв`язку з самовільним залишенням частини солдата ОСОБА_1 знято з грошового забезпечення з 19.12.2022.

За наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.01.2023 № 21 у зв`язку з поверненням до частини після самовільного залишення частини солдата ОСОБА_1 зараховано на грошове забезпечення з 21.02.2022.

На підставі наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 27.01.2023 № 21-РС командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 28.01.2023 №28, за змістом якого солдат ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що виключений зі списків особового складу частини. З 28.01.2023 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

20.07.2023 представником позивача підготовлено адвокатський запит до відповідача, в якому останній просив надати інформацію про підстави і причини не нарахування та невиплати щомісячної доплати у вигляді додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за його безпосередню участь у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оброни, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.08.2022 по 31.12.2022.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2023 № 1/939 представника позивача повідомлено, що виплата належних видів грошового забезпечення фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцю здійснювалась відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», рішення Міністерства оборони України від 04.03.2022 № 248/1210, рішення Міністерства оборони України від 27.01.2020 № 248/612, наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44/нм «Про внесення змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». Додаткова винагорода на період дії військового стану відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, рішення Міністерства оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29. Виплата такої додаткової винагороди здійснювалась згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 , які видавалися на підставі рапортів командирів підрозділів про участь військовослужбовців у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Відповідно до пункту 14 розділу XXXIV Порядку № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира військової частини.

За змістом довідки військової частини НОМЕР_1 від 25.09.2023 № 1/1061, виданої ОСОБА_1 , він проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 09.05.2022 по 28.01.2023. В вересні 2022 року виплачено на картковий рахунок військовослужбовця: 14 293,83 грн грошове забезпечення за серпень 2022 року; 18 111,29 грн додаткова грошова винагорода за 19 діб серпня 2022 року з розрахунку 30 000 грн на місяць згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2022 № 3475; 38 129,03 грн - додаткова грошова винагорода за 12 діб серпня 2022 року з розрахунку 100 000 грн на місяць згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2022 № 3475. В листопаді 2022 року виплачено на картковий рахунок військовослужбовця: 14 401,39 грн грошове забезпечення за жовтень 2022 року; 522,05 грн матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. В грудні 2022 року виплачено на картковий рахунок військовослужбовця: 14 020,19 грн грошове забезпечення за листопад 2022 року. Утримано 522,05 грн матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, нарахована та виплачена в зв`язку з технічною помилково. В січні 2023 року виплачено на картковий рахунок військовослужбовця 4 002,59 грн грошове забезпечення за грудень 2022 року. В лютому 2023 року виплачено на картковий рахунок військовослужбовця: 1 405,05 грн грошове забезпечення за січень 2023 року. Виплата додаткової грошової винагороди на період дії воєнного стану згідно ПКМУ від 28.02.2022 № 168 за жовтень, листопад, грудень 2022 року, січень 2023 року не здійснювалась в зв`язку з відсутністю військовослужбовця в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2022 № 5072, від 05.12.2022 № 6291, від 05.01.2023 № 192, від 05.02.2023 № 741.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди за період за жовтень грудень 2022 року, січень 2023 року, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 06.12.1991 № 1932-XII «Про оборону України» (далі Закон № 1932-ХІІ) військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій;

бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022 від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023. Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/2023 строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, тобто, останній діє на момент розгляду цієї справи.

Статтею 4 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 вирішено Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), пунктом 1 (в редакції, яка застосовувалася у період з 01 жовтня 2022 року по 20 січня 2023 року) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

У період з 21 січня 2023 року по 10 серпня 2023 року Постанова № 168 застосовувалася вже у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2023 № 43 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168», згідно з якою, зокрема: у пункті 1 у першому реченні абзацу першого після слів «перебуваючи безпосередньо в районах» доповнено словами «їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора,» (абзаци перший, третій підпункту 1 пункту 1); абзац шостий після слів «перебуваючи безпосередньо в районах» доповнено словами «їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора,» (підпункт 3 пункту 1); пункт 2-1 викладено в такій редакції: «2-1. Установити, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень.».

Згідно із пунктом 1 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260), цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до пункту 3 розділу 1 Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Абзацами першим-п`ятим пункту 8 розділу 1 Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього (пункт 14 розділу 1 Порядку № 260).

Абзацами дев`ятим та десятим пункту 15 розділу 1 Порядку № 260 встановлено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України (пункт 16 розділу 1 Порядку № 260).

Згідно із пунктом 17 розділу 1 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

У період з 01 червня 2022 року до 31 січня 2023 року виплата військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 була врегульована окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 (далі Окреме доручення).

Відповідно до пункту 2 Окремого доручення на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Відповідно до абзаців третього-шостого пункту 3 Окремого доручення документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Згідно із пунктом 5 Окремого доручення виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини;

керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Пунктом 6 Окремого доручення визначено, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Згідно із підпунктом 9.4 пункту 9 Окремого доручення до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

З вищенаведених правових норм слідує наступне:

- до 31.01.2023 умовами виплати передбаченої Постановою № 168 додаткової винагороди 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць були: 1) період дії воєнного стану; 2) проходження особою військової служби (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби). Виплата такої винагороди здійснюється за наказом командира військової частини.

- з 01.02.2023 умовами виплати такої додаткової винагороди є: 1) період дії воєнного стану; 2) виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань).

При цьому виплата додаткової винагороди здійснюється за наказом командира військової частини, підставою для видачі якого є: бойові накази (бойові розпорядження), журнали бойових дій, журнали ведення оперативної обстановки або бойові донесення, постові відомості, рапорти (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 09.05.2022 по 28.01.2023.

Довідкою військової частини НОМЕР_1 від 25.09.2023 № 1/1061 підтверджено, що позивачу виплата додаткової грошової винагороди на період дії воєнного стану згідно Постанови № 168 за жовтень, листопад, грудень 2022 року, січень 2023 року не здійснювалась у зв`язку з відсутністю військовослужбовця в наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2022 № 5072, від 05.12.2022 № 6291, від 05.01.2023 № 192, від 05.02.2023 № 741.

Як стверджує відповідач, позивача до вказаних наказів на виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 грн не включено через відсутність доказів виконання ним бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями).

При цьому суд не погоджується з твердженнями представника відповідача про відсутність підстав для виплати додаткової винагороди, оскільки, як зазначено раніше, Постановою № 168 (в редакції, чинній до 20.01.2023 включно) та Окремим дорученням (підлягало застосуванню до 31.01.2023 включно) для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям в розмірі 30 000 грн пропорційно в розрахунку на місяць не вимагалось виконання ними бойових (спеціальних) завдань, а достатньою підставою було лише проходження військової служби в період дії воєнного стану.

Відповідно суд погоджується з твердженнями представника позивача, що у період з 01.10.2022 по 31.01.2023 у позивача були наявні визначені Постановою № 168 та Окремим дорученням підстави для отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що у період з 19.12.2022 по 20.01.2023 самовільно залишив військову частину, у зв`язку з чим за наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.12.2022 № 358 з 19.12.2022 позивач був знятий з грошового забезпечення військової частини. Після повернення до військової частини позивача зараховано на всі види грошового забезпечення військової частини з 21.01.2023 за наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.01.2023 № 21.

Оскільки підпунктом 9.4 пункту 9 Окремого доручення було визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди про виплату 30000 грн не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира, суд вважає, що відповідачем правомірно не виплачено позивачу додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн за грудень 2022 року (місяць порушення) та за січень 2023 року (місяць повернення).

Щодо тверджень представника позивача про неможливість застосування до спірних відносин Окремого доручення, у зв`язку з тим, що його не зареєстровано в Міністерстві юстиції України, то суд їх відхиляє з огляду на таке.

Статтею 1 Указу Президента України від 03.10.1992 № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» (далі Указ № 493/92) установлено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Згідно із частиною другою статті 2 Указу № 493/92 державна реєстрація провадиться в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 3 Указу № 493/92 нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 затверджено Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади (далі Положення № 731).

Відповідно до пункту 2 Положення № 731 державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси і стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення.

Згідно із пунктом 4 Положення № 731 державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та гендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

У пункті 5 Положення № 731 визначено, що на державну реєстрацію не подаються акти: а) персонального характеру (про склад комісій, призначення на посаду і звільнення з неї, заохочення працівників тощо); б) дія яких вичерпується одноразовим застосуванням, крім актів про затвердження положень, інструкцій та інших, що містять правові норми; в) оперативно-розпорядчого характеру (разові доручення); г) якими доводяться до відома підприємств, установ і організацій рішення вищестоящих органів; д) спрямовані на організацію виконання рішень вищестоящих органів і власних рішень міністерств, інших органів виконавчої влади, що не мають нових правових норм; е) рекомендаційного, роз`яснювального та інформаційного характеру (методичні рекомендації, роз`яснення, у тому числі податкові, тощо), нормативно-технічні документи (національні та регіональні стандарти, технічні умови, будівельні норми і правила, правила спортивних змагань з видів спорту, визнаних в Україні, тарифно-кваліфікаційні довідники, кодекси усталеної практики, форми звітності, у тому числі щодо державних статистичних спостережень, адміністративних даних та інші).

Системний аналіз Окремого доручення свідчить про те, що цей акт відповідно до пункту 5 Положення № 731 не підлягає державній реєстрації в Міністерстві юстиції України, оскільки він спрямований на виконання Постанови № 168 та не містить нових правових норм.

Також суд зауважує, що Постановою №168 визначене право керівника відповідного міністерства встановлювати порядок і умови виплати додаткової винагороди. Відповідно до підпункту 24 пункту 10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністр оборони України дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення. Пунктом 17 Порядку № 260 передбачено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватись за окремим рішенням Міністра оборони України.

Отже, прийняття Міністром оборони України Окремого доручення від 23.06.2022 № 912/з/29 у повній мірі узгоджується з його повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідне рішення підлягає врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.

Доводи представника позивача, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не може бути підставою для позбавлення позивача права на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, суд також відхиляє, оскільки підставою для невиплати додаткової винагороди є самовільне залишення військової частини, що передбачено пунктом 9.4 Окремого доручення, а не притягнення до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення військової частини на підставі судового рішення. Крім того, невключення військовослужбовця до наказу на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, не є видом дисциплінарного стягнення, що накладається на військовослужбовця, вичерпний перелік яких визначений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» та положеннями якого заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень.

До того ж, наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.12.2022 № 358 про зняття солдата ОСОБА_1 з грошового забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням частини не було оскаржено позивачем у передбачений законом спосіб, отже він є чинним та підлягає виконанню.

Таким чином, суд встановив, що відповідачем безпідставно не нараховано та не виплачено позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у розмірі 30 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану за жовтень та листопад 2022 року, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Оскільки судом встановлено, що у відповідача були наявні визначені підпунктом 9.4 пункту 9 Окремого доручення підстави для невключення позивача до наказів на виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн за грудень 2022 року та січень 2023 року, суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо вимог в частині ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.08.2022 по 31.08.2022 слід зазначити наступне.

У вказаний період абзац перший пункту 1 Постанови № 168 був чинний у наступній редакції: «Установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах».

Отже, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн у серпні 2022 року виплачувалась військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Разом з тим, суд зазначає, що необхідною умовою для отримання додаткової винагороди в розмірі до 100000 грн є не лише перебування військовослужбовця в районах проведення воєнних (бойових) дій, а саме прийняття безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Судом встановлено, що довідкою від 31.08.2022 № 1335 підтверджується, що позивач в період з 11.06.2022 по теперішній час брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. При цьому, слід зазначити, що форма вказаної довідки затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 «Про затвердження Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України» та є підставою для отримання статусу учасника бойових дій і не визначає підстави та розмір нарахування додаткової винагороди передбаченої Постановою №168. Так, у вказаних довідках містить примітка, що «ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій».

Відтак, надана довідка є додатковим документом, що складається з огляду на первинні документи, які підтверджують виконання безпосередніх службових дій кожним військовослужбовцем за визначений відрізок дат. Достовірність її відомостей має підтверджуватися окрім бойового наказу (розпорядження) записами в журналах бойових дій, відповідних рапортах уповноваженої особи.

Проте відповідачем з посиланням на довідку від 25.09.2023 № 1/1061 зауважено, що у військовій частині НОМЕР_1 відсутні підтверджуючі документи, які б давали підстави здійснити виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 з розрахунку 100 000 грн за серпень 2022 грн.

У довідці від 25.09.2023 № 1/1061, зокрема, зазначено, що у вересні 2022 року виплачено на картковий рахунок військовослужбовця: 14 293,83 грн грошове забезпечення за серпень 2022 року; 18 111,29 грн додаткова грошова винагорода за 19 діб серпня 2022 року з розрахунку 30 000 грн на місяць згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2022 № 3475; 38 129,03 грн - додаткова грошова винагорода за 12 діб серпня 2022 року з розрахунку 100 000 грн на місяць згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2022 № 3475.

Таким чином, позивачу нараховувалась додаткова винагорода у підвищеному розмірі пропорційно в розрахунку на місяць (12 днів) за дні прийняття безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Здійснення вказаних заходів в інші 19 днів спірного місяця не підтверджено жодними доказами, наявними в матеріалах справи, що свідчить про відсутність у позивача права на виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн у серпні 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Абзацами першим та другим частини другої статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі

При цьому суд бере до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Додатково суд наголошує, що в межах розгляду цієї справи суд не ставить під сумнів ймовірну участь позивача у бойових діях або інших заходах за спірний період, проте при прийнятті цього рішення виходить виключно із існуючої доказової бази, наявної у справі, яка стосується стверджуваної бездіяльності відповідача.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Оскільки відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а матеріали справи не містять документального підтвердження понесення позивачем інших судових витрат, питання про розподіл понесених позивачем судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за жовтень та листопад 2022 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за жовтень та листопад 2022 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 11.12.2023.

Суддя К.В.Мінаєва