Справа № 420/8364/23
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/8364/23

Головуючий в І інстанції: Скупінська О.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 13.07.2023 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.04.2021 року по 30.03.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.04.2021 року по 30.03.2023 року відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.04.2021 року по 30.03.2023 року включно у сумі 17455,08 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції шляхом зміни середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на 58160,18 грн., наголошуючи на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права.

Також, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом першої інстанції неправильно застосуванні норми матеріального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Сторонами у справі визнається, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 100 від 27.04.2021 року, лейтенанта ОСОБА_1 , начальника відділення приймальних радіопристроїв приймального радіоцентру інформаційно-телекомунікаційного вузла Військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 07.04.2021 року № 17 з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням встановлених строків військової служби) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 27 квітня 2021 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.

Проте, позивачу не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, у зв`язку з чим, останній звернувся до суду з позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі № 420/10440/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років військової служби, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років військової служби.

У відповідності до платіжної інструкції № 2235 від 30.03.2023 року, на виконання судового рішення у справі № 420/10440/21, Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу перераховано 58211,58 грн.

Згідно роздруківки з рахунку у банку позивача, 31.03.2023 року на рахунок позивача зараховано 58161,58 грн. (В/ч НОМЕР_1 , переказ по рішенню суду у справі № 420/10440/21).

Позивач вважає, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні, він має право на отримання середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на викладене.

Так, спір у цій справі виник у зв`язку із виплатою на користь позивача (військовослужбовця) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), внаслідок несвоєчасної виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Одноразову грошову допомогу при звільненні відповідач виплатив позивачу на виконання судового рішення у справі № 420/10440/21, після чого останній звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку на підставі статті 117 КЗпП України.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Водночас, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Проте, такі питання врегульовані КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача та погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення із військової служби.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що статтями 116, 117 КЗпП України, в редакції на момент звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків військової частини, було передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В свою чергу, статтею 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 року, яка діяла на момент виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні та звернення позивача до суду з цим позовом, передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22, у правовідносинах з аналогічним предметом спору та періодом виникнення спірних правовідносин. У цій справі ВС дійшов висновку про необхідність застосування статті 117 КЗпП України в редакції згідно із Законом № 2352-ІХ, яка діяла на дату звернення позивача з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин вимог ст. 117 КЗпП України в редакції до 19.07.2022 року та вважає, що судом першої інстанції вірно застосовані положення статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 року, яка діяла на момент звернення позивача до суду та на момент виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, за затримку виплати якої позивач і просить нарахувати та виплатити середній заробіток.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, проте, не більш, як за шість місяців.

Що стосується посилань відповідача в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 810/1543/17 та доводів апеляційної скарги відповідача про те, що у позивача відсутнє право на отримання відшкодування за затримку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України з огляду на наявність спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, та здійснення виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за рішенням суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у випадку визначення суми виплат судовим рішенням, яка викладена у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Також, у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 Великою Палатою Верховного Суду вказано, що у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Після постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, викладена в ній позиція (зокрема, щодо наявності передбачених статтею 117 КЗпП України підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, якщо навіть остаточний розрахунок відбувся на підставі/виконання судового рішення) не піддавалася зміні (відступу).

Також, колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, в якій зазначено, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

На підставі наведеного, колегія суддів відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на вказане ним рішення Верховного Суду та враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у випадку визначення суми виплат судовим рішенням, яка викладена в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

Висновки суду апеляційної інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, в постанові від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22.

Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що має бути виплачений на користь позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи наведені висновки та вимоги статті 117 КЗпП України щодо обмеження періоду середнього заробітку шестимісячним строком, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, позивач має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, проте, не більш, як за шість місяців, тобто, з 28.04.2021 року (наступний день після виключення зі списків військової частини у зв`язку із звільненням) по 27.10.2021 року.

Згідно довідок Військової частини НОМЕР_1 від 28.06.2023 року та 02.11.2023 року, розмір заробітної плати позивача за останні два місяці перед звільненням складає 28559,40 грн., а саме за лютий 2021 року 14385,30 грн., за березень 2021 року 14174,10 грн.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, згідно п.п. 2, 8 якого, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В свою чергу, у пункті другому статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Крім того, згідно пункту 7 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За такого правого регулювання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково розраховував середньоденний розмір грошового забезпечення з робочих, а не календарних днів.

Враховуючи, що згідно довідок Військової частини НОМЕР_1 від 28.06.2023 року та 02.11.2023 року, розмір заробітної плати позивача за останні два місяці перед звільненням складає 28559,40 грн., а саме за лютий 2021 року 14385,30 грн., за березень 2021 року 14174,10 грн., відповідно, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 484,06 грн. (грошове забезпечення 28559,40 грн./кількість днів 59), а не 679,98 грн., як визначено судом першої інстанції з розрахунку робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за шість місяців, тобто, з 28.04.2021 року (наступний день після виключення позивача зі списків військової частини у зв`язку із звільненням) по 27.10.2021 року за 181 день складає 87614,86 грн., а не 102676,98 грн. за 151 робочий день, як зазначив суд першої інстанції.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, та судом першої інстанції визначена сума середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу, - 17455,05 грн., з урахуванням істотності частки невиплаченої одноразової допомоги в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Водночас, вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що має бути виплачений на користь позивача, суд першої інстанції помилково застосував висновки Верховного Суду, зокрема, у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, та розрахував відсоток, який складає сума виплаченої одноразової грошової допомоги від суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, та зазначив, що це є істотною часткою, яка підлягає виплаті позивачу від середнього заробітку.

Судом першої інстанції не враховано, що для вірогідного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який був би прямо пропорційний розміру невиплачених працівникові, який звільняється (в цій справі - з військової служби), сум, які належало виплатити при звільненні, важливо з`ясувати розмір усіх сум (складових грошового забезпечення), які особа, яка звільняється, мала отримати при звільненні.

На цьому акцентується увага у згаданій постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

Проте, суд першої інстанції не встановив загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат, частку коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат, частку коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції витребувано від відповідача інформацію щодо загального розміру грошового забезпечення, що був виплачений позивачу у справі при звільненні, однак, відповідачем такої інформації суду апеляційної інстанції не надано, посилаючись на знищення документів.

З огляду на викладене, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, наведені в постановах від 27 квітня 2023 року у справі № 200/5415/20-а та від 08 червня 2023 року у справі № 340/681/20.

Згідно наведених висновків Верховного Суду, запропонований у справі № 480/3105/19 спосіб зменшення середнього заробітку, який підлягає стягненню на підставі статті 117 КЗпП України, не потрібно інтерпретувати, як єдино правильний, чи обов`язковий.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

ВС в постановах від 27 квітня 2023 року у справі № 200/5415/20-а та від 08 червня 2023 року у справі № 340/681/20 зазначив, що критерії, які запропонувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, містять широкий спектр умов, які можуть вплинути на суму середнього заробітку, та обставини кожної конкретної справи можуть бути різними, тож вимагатимуть індивідуального підходу і пояснення щодо застосування цих критеріїв.

Зокрема, Верховний Суд зауважив, що спосіб, який застосував суд першої інстанції має своє пояснення, оскільки ним було враховано те, що відповідно до принципу співмірності розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не може в рази перевищувати розмір виплат, які не сплатив відповідач позивачу при звільненні.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції визначена сума середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу, - 17455,05 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо невірного розрахунку вказаної суми середнього заробітку частково знайшли своє підтвердження.

При цьому, колегія суддів наголошує, що в апеляційній скарзі позивач просить змінити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 17455,05 грн. на 58160,18 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для виходу за межі заявленої позивачем в апеляційній скарзі суми відшкодування за затримку розрахунку при звільненні.

Підсумовуючи викладене, з огляду на характер та розмір заборгованості, відсутність зволікання з боку позивача щодо заявлення до стягнення не нарахованих та не виплачених йому відповідачем при звільнення сум, та наявність зволікань з боку відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні на виконання судового рішення, враховуючи здійснені судом апеляційної інстанції розрахунки середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, колегія суддів приходить до висновку, що заявлена позивачем в апеляційній скарзі вимога про відшкодування за затримку розрахунку при звільненні середнього заробітку в сумі 58160,18 грн. підлягає задоволенню.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги відповідача є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Таким чином, оскільки апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою, а доводи апеляційної скарги позивача частково знайшли своє підтвердження, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів, з яких виходив суд першої інстанції при розрахунку середнього заробітку, а також резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні із визначенням періоду затримки розрахунку при звільненні, за який підлягає виплаті середній заробіток, в межах шестимісячного строку та суми середнього заробітку з суми 17455,05 грн. на заявлену позивачем в апеляційній скарзі суму - 58160,18 грн.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року змінити.

Виключити мотиви, з яких виходив суд першої інстанції при розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, та визначити мотиви за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року період затримки розрахунку при звільненні, за який підлягає виплаті середній заробіток, та розмір середнього заробітку, який повинна Військова частина НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за затримку розрахунку при звільненні, викласти в наступній редакції: «середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28.04.2021 року по 27.10.2021 року включно в сумі 58160,18 грн.».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 12.12.2023 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька