Справа № 520/20021/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бабаєв А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 р. Справа № 520/20021/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 по справі № 520/20021/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплату середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати визнання протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 04.05.2022 № 233 о/с та поновити на роботі;

- нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального, процесуального права та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що під час розгляду його рапорту відповідачем не було враховано, що рапорт не містить поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, а також домовленостей щодо узгодження дати звільнення. Також судом першої інстанції не враховано, що відповідачем було позбавлено позивача права на відкликання рапорту про звільнення.

Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі положень ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 проходив службу в органах Головного управління Національної поліції в Харківській області, перебував на посаді старшого інженера відділу відео-, аудіо сервісів та електронних засобів контролю управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Харківській області.

03.05.2022 позивач подав рапорт до начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив звільнити його зі служби в Національній поліції України за п.7 (власним бажанням) ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію з 05.05.2022 року.

04.05.2022 наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 233 о/с звільнено зі служби капітана поліції ОСОБА_1 старшого інженера відділу відео-, аудіосервісів та електронних засобів контролю управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Харківській області за п.7 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (за власним бажанням) з 05.05.2022 року.

В якості підстави для прийняття вказаного наказу зазначено рапорт ОСОБА_1 від 03.05.2022.

Не погодившись з наказом відповідача про звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для звільнення позивача був рапорт про звільнення за власним бажанням з вимогою про звільнення в певну дату, з огляду на що звільнення позивача зі служби в поліції за власним бажанням оскаржуваним наказом з 05.05.2022 є результатом домовленості та погодження сторонами обставин звільнення.

Колегія суддів погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Спірні правовідносини щодо проходження публічної служби в поліції врегульовані положеннями Закону України «Про Національну поліцію».

Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Положення ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" зобов`язують поліцейського неухильно дотримуватися положень Конституції України, Законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва, поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про Національну поліцію" призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Згідно з п. 4 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про Національну поліцію" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначений Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114.

Відповідно до п.п. «ж» п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Пунктом 68 Положення № 114 передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 власноруч було написано рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції України за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", з 05.05.2022.

В подальшому за результатами розгляду рапорту позивача Головним управлінням Національної поліції в Харківській області 04.05.2022 видано наказ № 233 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) з 05.05.2022. З рапорту апелянта про звільнення вбачається, що він просить проводити звільнення без його участі, за документами прибуде особисто.

Апелянт, вважаючи неправомірним наказ про звільнення, посилається, зокрема на те, що під час розгляду його рапорту відповідачем не було враховано, що рапорт не містить поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, а також домовленостей щодо узгодження дати звільнення.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта необгрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Порядок звільнення зі служби в поліції на підставі п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" врегульований пунктом 68 Положення № 114, яке є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, наразі є чинним і встановлює, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Верховний Суд України в постанові від 05.02.2020 у справі № 819/744/16 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні (стаття 38 КЗпП), обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

В межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Судовим розглядом встановлено, що складаючи рапорт про звільнення від 03.05.2022, позивач просив звільнити його зі служби за власним бажанням з 05.05.2022, звільнення просив здійснити без його участі.

Отже, враховуючи, що позивач зазначив конкретну дату в рапорті про звільнення, з якої не бажає в подальшому продовжувати службу в поліції - 05.05.2022 року, він виявив бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку, а ГУНП в Харківській області, в свою чергу, щодо даної дати не заперечувало та звільнило позивача з 05.05.2022 року.

Таким чином, в таких діях Головного управління Національної поліції в Харківській області колегія суддів не вбачає ознак протиправності, оскільки зазначаючи у рапорті від 03.05.2022 про звільнення з 05.05.2022, фактично позивач надав згоду на звільнення його з цієї дати. Та враховуючи відсутність перешкод та заперечень з боку Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо визначеної дати, слід дійти висновку, що сторонами була погоджена дата звільнення зі служби з 05.05.2022, тобто більш короткий строк, до закінчення передбаченого п. 68 Положення № 114 тримісячного строку.

За таких обставин відповідачем під час звільнення позивача зі служби в поліції не було порушено строку, визначеного пунктом 68 Положення №114.

Крім того, позивач мав можливість звернутися до відповідача із відповідним рапортом про відкликання рапорту від 03.05.202 протягом строку, коли останній перебував на розгляді у керівництва, втім вказаного до прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивач не зробив.

У той час як з моменту прийняття наказу з питань, у даному випадку звільнення зі служби, останній є виконаним (реалізованим), що виключає можливість самостійного його скасування або зміни органом, який його видав.

Отже, доводи апелянта про позбавлення його права на відкликання рапорту про звільнення є безпідставними.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що Головне управління Національної поліції в Харківській області у спірних правовідносинах, приймаючи рішення про звільнення позивача на підставі власноруч написаного ним рапорту, діяло в межах повноважень та у відповідності із вимогами законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає протиправності оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з 05.05.2022.

Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв обґрунтовано та законно, у зв`язку з чим підстави для його скасування та поновлення позивача на службі в органах Національної поліції відсутні, з огляду на що правових підстав для задоволення позовних вимог не встановлено.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 по справі № 520/20021/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий