Справа № 320/4124/22
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4124/22 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Собківа Я.М., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Бучанської міської ради на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бучанської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Бучанської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Головного управління Держгеокадастру у Київській області в якому просила:

- визнати дії Бучанської міської ради Київської області по винесенню оскаржуваного рішення протиправними та скасувати рішення Бучанської міської ради Київської області №2530-23-VІІІ від 25.11.2021 «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Бучанську міську раду Київської області на найближчому пленарному засіданні чергової сесії затвердити проект землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0026 та передати її позивачу ОСОБА_1 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року адміністративний позов задоволено частково, а саме визнано протиправним та скасовано рішення Бучанської міської ради Київської області №2530-23-VІІІ від 25.11.2021 «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 »; зобов`язано Бучанську міську раду Київської області на найближчому пленарному засіданні чергової сесії затвердити проект землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0026 та передати її ОСОБА_1 . В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.07.2020 ОСОБА_1 подано клопотання до Головного управління Держгеокадастру у Київській області №3В-020 (вх. №15555/0/94-20 від 14.07.2020) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки для 01.05 «Для індивідуального садівництва», орієнтовною площею 0,1172 га, яка розташована на території села Буда-Бабинецька, Бородянського району Київської області (далі - клопотання).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 17.08.2020 №10-11961/15-20-сг, відповідно до статей 15-1, 116, 118, 121, 122, 186 Земельного кодексу України, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 №308 (у редакції наказу Держгеокадастру від 20.02.2020 №53), наказано надати гр. ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1172 грн., із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва (далі - Наказ).

На підставі зазначеного наказу та заяви ОСОБА_1 від 11.09.2021 ТОВ «Земельні рішення» розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 щодо земельної ділянки кадастровий номер :05:001:0026 площею 0,1172 га, що розташована на території Бабинецького старостинського округу Бородянського району Київської області, який зареєстрований 05.07.2021, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

В подальшому ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про затвердження документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, для індивідуального садівництва, за к.н. :05:001:0026 площею 0,1172 га.

Листом від 25.08.2021 №П-25859 відповідач повідомив позивача, що її заява про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва, за к.н. :05:001:0026 площею 0,1172 га, 25.08.2021 була розглянута на засіданні постійної депутатської комісії з питань регулювання земельних відносин, екології та природокористування та, за результатами її розгляду, залишено на опрацювання виконавчими органами міської ради та після подання пропозицій буде повторно передано на розгляд депутатської комісії.

Також листом від 28.10.2021 №П-25859 Бучанська міська рада Київської області повідомила ОСОБА_1 про те, що її заява про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність, для індивідуального садівництва, за к.н. :05:001:0026 площею 0,1172 га, що розташована на території Бабинецького старостинського округу, Бучанського району Київської області після опрацювання буде передана на розгляд постійної депутатської комісії з питань регулювання земельних відноси, екології та природокористування.

Відповідно до Витягу з протоколу 23 сесії VIII скликання від 25.11.2021 №2366-2588-23-VIII Бучанською міською радою Київської області було розглянуто питання про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки у власність, для індивідуального садівництва, за к.н. :05:001:0026 площею 0,1172 га, де вирішено відмовити ОСОБА_1 у затвердженні документації із землеустрою, «за» проголосували 32 депутати, «проти» - 0, «утримались» - 0.

З урахуванням пропозиції постійно діючої комісії ради з питань регулювання земельних відносин, екології та природокористування, керуючись Законом України №143-IХ від 28.04.2021, Земельним кодексом України, пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» Бучанською міською радою Київської області прийнято рішення від 25.11.2021 №2530-23-VIII, яким вирішено відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її клопотання.

Вважаючи протиправним оскаржуване рішення та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з метою захисту та відновлення своїх порушених прав.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки (ст.. 5 ЗК України).

Згідно із частиною 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Положеннями частини 6 статті 118 ЗК України (у редакції чинній станом на час подання позивачем клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою) було встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За правилами частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8 статті 186-1 ЗК України).

У той же час згідно із приписами частин 9, 10, 11 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Аналіз наведених положень дає суду підстави дійти до наступних висновків.

По-перше, громадянин, який зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, за наслідком розгляду якого останній у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

По-друге, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін та підлягає погодженню погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України.

Між тим, відповідно до положень частин 9, 10, 11 статті 118 ЗК України (у редакції, чинній станом на час звернення позивача із заявою про затвердження проекту землеустрою) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

За правилами частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини 1 статті 186 ЗК України схема землеустрою і техніко-економічне обґрунтування використання та охорони земель району затверджуються районною радою.

Схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель села, селища, міста, території територіальної громади затверджуються відповідною сільською, селищною, міською радою.

Схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць підлягають стратегічній екологічній оцінці.

Схема землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері управління зоною відчуження та зоною безумовного (обов`язкового) відселення.

Згідно із пунктом 6 частини 3 статті 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії таких висновків є необмеженим.

Підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації (ч. 8 ст. 186 ЗК України).

При цьому, за правилами частини 10 статті 186 ЗК України висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Аналізуючи наведені положення ЗК України суд зазначає, що у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Водночас положеннями ЗК України орган місцевого самоврядування наділено правом відмовити у погодженні проекту землеустрою, однак визначено, що така відмова можлива виключно у разі невідповідності документації положенням вимог законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації та зобов`язано суб`єкта владних повноважень вказати у рішенні вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію.

Як свідчить зміст спірного рішення, однією із підстав для його прийняття було те, що прийнятий Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області наказ від 17.08.2020 за №10-11961/15-20-сг суперечить Постанові Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1113 та внутрішньому наказу Держгеокадастру від 17.11.2020 №485.

Надаючи оцінку вказаним твердженням відповідача, суд зазначає, що Постановою Кабінету міністрів України від 16.11.2020 №1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» з метою забезпечення виконання Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» постановлено:

1. Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити:

1) прискорення проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності;

2) передачу з 17 листопада 2020 р. земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до статті 117 Земельного кодексу України;

3) передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, включених до переліків земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги, після оприлюднення результатів земельних торгів та укладення договорів оренди (емфітевзису) таких земельних ділянок відповідно до статті 117 Земельного кодексу України;

4) передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, у разі, коли до 15 грудня 2020 р. документацію із землеустрою не подано на затвердження до територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до статті 117 Земельного кодексу України;

5) у разі відмови органів місцевого самоврядування від підписання акта приймання-передачі земельних ділянок, зазначених у підпункті 1 цього пункту, вжиття заходів до включення відповідних земельних ділянок до переліку земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги з урахуванням вимог Земельного кодексу України.

Суд зазначає, що наведена постанова КМУ від 16.11.2020 №1113, так і наказ Держгеокадастру від 17.11.2020 №485 датовані 16.11.2020 та 17.11.2020 відповідно, у той час коли наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-11961/15-20-сг датований 17.08.2020. Тобто, наведений наказ прийнятий фактично за 3 місяця до прийняття Постанови Кабінету Міністрів України та наказу Держгеокадастру №485.

Крім того, суд звертає увагу, що постанова Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1113 не містить в собі положень в частині скасування раніше прийнятих наказів про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою.

Водночас, станом на час прийняття оскаржуваного рішення, так і станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять в собі належних та допустимих доказів на підтвердження обставин скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 17.08.2020 за №10-11961/15-20-сг ані в судовому порядку, ані центральним органом виконавчої влади - Держгеокадастром.

З приводу ж посилань Бучанської міської ради Київської області на пункт 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-IX (далі - Закон № 1423-IX) слід звернути увагу на наступне.

Так, пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1423-IX регламентовано необхідність центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у місячний строк з дня опублікування цього Закону забезпечити письмове повідомлення сільських, селищних, міських рад про надані дозволи на розроблення документації із землеустрою для безоплатної передачі громадянам України земельних ділянок сільськогосподарського призначення за рахунок земель державної власності, що відповідно до пункту 24 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України переходять до земель комунальної власності, якщо рішення про затвердження такої документації та надання земельних ділянок у власність органом виконавчої влади не прийнято.

У свою чергу пунктом 24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Особи, які отримали дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зазначені у підпункті "е" цього пункту, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. До 1 січня 2023 року зазначені землі та земельні ділянки не можуть бути передані у власність та користування будь-яким іншим особам, крім тих, яким надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою (крім передачі їх для розміщення об`єктів, передбачених статтею 15 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності"). У разі якщо до 1 січня 2023 року такі земельні ділянки не передані у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, такі земельні ділянки переходять у комунальну власність територіальної громади села, селища, міста, на території якої вони розташовані.

Системний аналіз положень пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1423-IX, у взаємозв`язку із положеннями пункту 24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України дає суду підстави сформувати висновок про те, що землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зокрема визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

При цьому надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними, а особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом.

У свою чергу, рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Отже, наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 17.08.2020 №10-11961/15-20-сг, яким надано дозвіл на розробку позивачу проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1172 грн., із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва в силу положень пункту 24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України є чинним (за відсутності належних та достатніх доказів, що підтверджує зворотне), а рішення щодо затвердження такої документації приймають сільські, селищні, міські ради.

Водночас, рішення про затвердження або відмову у затвердженні документації із землеустрою сільські, селищні, міські ради мають приймати з урахуванням положень частини 8, 10 статті 186 ЗК України.

Крім того, судом враховано, що наведеними правовим нормами визначено обов`язок як особи, яка отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою, так і органу який такий дозвіл надав до 27.05.2021 (дата набрання чинності Законом № 1423-IX) повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом, проте не вчинення таких дій вказаними суб`єктами не є, в розумінні положень ЗК України, підставою для прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою.

Таким чином, доводи відповідача в цій частині є безпідставними та сформованими на частковому аналізі пункту 24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України без оцінки всієї правової конструкції згаданої правової норми.

Що ж стосується посилань Бучанської міської ради Київської області на положення статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI суд вказує, що останні не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Тобто, відповідачем, як підставу для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою, не було визначено наведену норму.

Суд звертає увагу, що Закон №3038-VI встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Стаття 24 Закону № 3038-VI регламентує, що передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні: комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території; генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території; план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель"; детальний план території.

Аналіз вказаної норми дає суду підстави дійти до висновку, що остання підлягає застосуванню до відносин у сфері передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб, тобто щодо земельних ділянок, які передаються (надаються) і плануються використовуватися для розміщення на них саме об`єктів будівництва.

Отже, доводи Бучанської міської ради Київської області в цій частині не беруться судом до уваги, оскільки останні не були покладені в основу спірного рішення, а також з урахуванням того, що норми права, на які посилається відповідач, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Недоречними є також посилання відповідача і на положення статті 46 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV (далі - Закон № 858-IV), оскільки останньою врегульовано порядок погодження проектів землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць, а не щодо проектів землеустрою в частині земельних ділянок, наданих громадянам у межах норм безоплатної приватизації. З аналогічних підстав суд відхиляє посилання відповідача на положення статей 49, 50 Закону № 858-IV.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Резюмуючи вище викладене, суд вважає, що всі доводи, які покладені в основу оскаржуваного рішення, не є підставою для відмови громадянину у затвердженні документації із землеустрою, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про скасування оскаржуваного рішення.

Позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Бучанської міської ради Київської області щодо прийняття спірного рішення задоволенню не підлягають, оскільки, приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв в межах наданих йому повноважень.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача вчинити певні дії, суд зазначає наступне.

За правилами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Використаний у частині 1 статті 2 КАС України термін «інтерес» відповідає терміну «охоронюваний законом інтерес», яке було розтлумачено Конституційним Судом України у рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004. Отже, прагнення до користування конкретним матеріальним благом - земельною ділянкою, може бути змістом охоронюваного законом інтересу.

Одночасно з виникненням правомірних сподівань та очікувань у особи, якій надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в інших осіб, які мають законний інтерес щодо отримання у власність чи користування цією земельною ділянкою, виникає право на захист цього інтересу.

Законний інтерес, якщо його порушує суб`єкт владних повноважень, може бути предметом судового захисту в порядку адміністративного судочинства. Під час розгляду справи суд з`ясовує, які саме фактичні обставини зумовлюють існування інтересу, відносини, що існують з приводу об`єкту інтересу, а також інші індивідуальні особливості, що відображають законність інтересу та необхідність судового захисту прагнень позивача.

Беручи до уваги відсутність правових підстав стверджувати про невідповідність поданого позивачем проекту землеустрою вимогам чинного законодавства, у тому числі щодо наявності обставин, визначених частиною 8 статті 186 ЗК України для відмови у затвердженні проекту землеустрою, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання Бучанської міської ради Київської області на найближчому пленарному засіданні чергової сесії затвердити проект землеустрою земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0026.

Відповідно до підпункту 5 пункту 27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей, як безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

Колегія суддів наголошує, що у даній справі спірні правовідносини виникли ще до внесення відповідних змін в частині установлення тимчасової заборони, зокрема, безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність. Натомість, вказаною статтею не заборонено затверджувати проекти землеустрою земельної ділянки, дозволи на які були видані до введення воєнного стану в Україні.

Водночас, обставини дії в країні воєнного стану на думку суду унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в частині безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, а тому відповідно до ч. 3 статті 378 КАС України наявні підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до припинення (скасування) в Україні воєнного стану.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п.п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в частині порядку його виконання.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Бучанської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року - змінити, виклавши його четвертий абзац резолютивної частини наступним чином: «Відстрочити виконання рішення суду в частині зобов`язання Бучанської міської ради Київської області передати земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0026 ОСОБА_1 , до припинення (скасування) воєнного стану в Україні. В іншій частині позовних вимог - відмовити».

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Я.М.Собків

суддя В.В.Файдюк