Справа № 160/8753/23
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 160/8753/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року

у адміністративній справі № 160/8753/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 гривень, у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в період з жовтня 2022 року по січень 2023 року в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, та у зобов`язані військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову грошову винагороду, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000 гривень у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в період з жовтня 2022 року по січень 2023 року в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити у справі інше рішення про задоволення вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилаючись на положення: ч.2 ст.19, ст.43 Конституції України; ч.4 ст.2, ст.40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 р. (далі - Закон № 2232-ХІІ); ст.1, ст.2, ч.1 ст.9, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 р. (далі - Закон № 2011-ХІІ); ст.1, п.3,4 ч.1 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України»; Укази Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію»; а також аналізуючи зміст постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р. в редаціях, що діяли у різні період 2022 та 2023 р.р. (далі постанова № 168), позивач наголошує, що для виплати додаткової грошової винагороди у розмірі до 100 000 грн не є обов`язковою лише безпосередня участь у бойових діях, оскільки положення пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р. передбачають, також здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

За вказаних обставин, позивач вважає, що суд першої інстанції неправильно застосовав норми матеріального права до спірних правовідносин, зокрема не врахував положення: наказу Адміністрації Держприкордонслужби № 392-/0/81-22-АГ від 30.07.2022 року «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» (далі - Наказ № 392-/0/81-22-АГ), який містить аналогічні за змістом пункту 2-1 Постанови КМУ № 168 положення стосовно повноважень керівників відповідних міністерств та державних органів по встановленню порядку і умов виплати передбачених цією постановою додаткової винагороди і одноразової грошової допомоги; затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 533 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України (далі - Положення № 533); Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 року № 878.

Крім того, позивач вважає, що у даному випадку судом не враховано, що питання, які стосуються виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, спрямовує та координує Міністр внутрішніх справ, і це повністю узгоджується зі змістом статті 9 Закону № 2011-ХІІ, пунктом 3 Постанови КМУ № 704, а тому виданий Адміністрацією Державної прикордонної служби України наказ № 392-/0/81-22-АГ, який не погоджений з Міністром внутрішніх справ, не повинен застосовуватися до спірних правовідносин. Також на переконання позивача не застосовуються до спірних правовідносин положення затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 22.06.2022 року № 383 Інструкції з призначення і виплати в Державній прикордонній службі України одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови КМУ № 168, оскільки спірним у цій справі є питання нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168)

Окремо позивач в апеляційній скарзі наголошує на тому, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Перелік № 309), Чернігівська область включає території, які відносяться до територій можливих бойових дій та територій активних бойових дій, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не було взято до уваги. Також як і не було узято до уваги відсутність з боку відповідача заперечень саме з посиланням на відповідні докази щодо факту не взяття позивачем участі у забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації протягом спірного періоду, а також того, що згідно відповіді 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого (Військова частина НОМЕР_2 ) від 27.02.2023 довідка про безпосередню участь в бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Чернігівської області солдатом ОСОБА_1 від 07.01.2023 N° 3483 105 прикордонним загоном імені князя Володимира Великого (Військова частина НОМЕР_2 ) видана керівництву НОМЕР_3 відділу прикордонної служби НОМЕР_4 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) в одному примірнику.

Відповідач отримавши апеляційну скаргу відповідача з додатками та ухвали суду, своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає колегії суддів здійснити перегляд справи в апеляційному порядку без письмового відзиву Військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача та відзиву позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставини та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та для скасування рішення суду першої інстанції виходячи з нижченаведеного

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що солдат ОСОБА_1 проходить військову службу в НОМЕР_4 прикордонному загоні (військовій частині НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України. Відповідно до бойового наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 16.09.2022 року № 165 гриф., позивача у складі прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_4 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) було направлено в оперативне підпорядкування ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), де позивач перебував з вересня 2022 року по січень 2023 року.

Підставою звернення позивача до суду з позовом у цій справі стали протиправні дії відповідача щодо не виплати у період з жовтня 2022 року по січень 2023 року додаткової грошової винагороди відповідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі постанова №168) у розмірі до 100000 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам у цій справі, суд першої інстанції правильно виходив з приписів ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України та положень: ч.1, ч.2, ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 р. (далі- Закон № 2011-XII); п.2, п.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 р. №558 (далі Інструкція №558); Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану»; п.1, п.2-1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», яким встановлено, що виплата додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) у разі якщо військовослужбовці беруть безпосередню участь у бойових діях, або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, а наявність однієї із наведених підстав повинна бути підтверджена документально; а також наказу Адміністрації ДПСУ №392/0/81-22-АГ від 30.07.2022 «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168» (далі Наказ №392).

З урахуванням предмету спору у цій справі та беручи до уваги, що за відсутності документального підтвердження визначених п.2-1 постанови №168 право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000,00 грн. не виникає, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до п.4 Наказу №392 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, передбачених п.2 цього наказу, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у таких документах: 1) бойового наказу (бойового розпорядження); 2) журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового, навігаційно-вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); 3) рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по-батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах, згідно п.5 Наказу №392, для військовослужбовців Держприкордонслужби, які відряджені до органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, у підпорядкування яких вони передані, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених п.2 цього наказу, підтверджується довідкою, виданою керівником відповідного органу військового управління, з відображенням у ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця. При цьому, у довідках, передбачених цим пунктом, обов`язково мають зазначатися відомості про підтверджуючі документи, передбачені п.4 цього наказу, і підставою для виплати додаткової винагороди в розмірі до 100 тисяч гривень зазначеним у пп.4 п.3 цього наказу військовослужбовцям, згідно п.6 цього наказу №392 є затверджені акти органу Держприкордонслужби, де проходить службу або перебуває у відряджені (оперативному підпорядкуванні) військовослужбовець.

Обговорюючи вимоги позивача у цій справі з урахуванням наведених положень чинного законодавства, якими врегульовано спірні у цій справі правовідносини, суд першої інстанції зазначив, що до матеріалів адміністративної справи не надано жодних доказів та документів, визначених у Наказі №392, на підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з жовтня 2022 року по січень 2023 року.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що для отримання позивачем додаткової винагороди у розмірі 100000 грн., до відповідача від командування військової частини де позивач безпосередньо проходить службу повинні були надійти документи, які підтверджують право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі, проте, судом встановлено, що такі документи до відповідача не надходили, а відповідно, у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у підвищеному розмірі. При цьому, суд першої інстанції правильного наголосив, що виплата додаткової винагороди у підвищеному розмірі позивачу, який не брав безпосередню участь у бойових діях, не відповідає принципам справедливості, оскільки призводить до урівнення грошового забезпечення військовослужбовців, які перебувають у безпосередніх боях із ворогом. В свою чергу, додаткова винагорода у розмірі 30000,00 грн. позивачу нараховувалась, що сторонами не заперечувалось.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що відсутність документів на підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях або у забезпеченні безпосередньо в цих районах здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії свідчить про правомірність не нарахування відповідачем додаткової допомоги у збільшеному розмірі, а посилання апелянта на відсутність правових підстав для застосування положень Порядку № 36 та Наказу №392, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки цими документами не встановлюються та не скасовуються права та обов`язки військовослужбовців ДПСУ, а лише визначається порядок та умови підтвердження такого права, тобто, встановлюється перелік документів, якими підтверджується право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі 100000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги позивача також не спростовують висновків суду першої інстанції, а є лише власним розумінням позивачем норм матеріального права, що не може слугувати підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, яке колегія суддів вважає має бути залишеним без змін.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року- залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун