Справа № 420/6415/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/6415/23

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,

повний текст судового рішення

складено 19.06.2023, м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, а саме:

- визнання бездіяльність протиправною, що полягає у невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року;

- зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року;

- визнання бездіяльність протиправною, що полягає у невиплаті надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 07 листопада 2015 року по 10 лютого 2021 року;

- зобов`язання нарахувати та виплатити надбавку за службу в умовах режимних обмежень за період з 07 листопада 2015 року по 10 лютого 2021 року, розміром 28 350,00 грн;

- визнання бездіяльність протиправною, що полягає невиплаті одноразової грошової допомоги при звільненні урахуванням індексації та надбавки за службу в умовах режимних обмежень;

- зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням індексації та надбавки за службу в умовах режимних в розміром 30 332,25 грн;

- визнання бездіяльність протиправною, що полягає у не здійсненні нарахування та виплати компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток, кількістю 139 діб, за 2015, 2018-2020 роки;

- зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток у кількості 139 діб за 2015, 2018-2020 роки в розмірі 88648,64 грн;

- зобов`язання направити до ГУ ПФУ в Одеській області грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення за 24 місяці, що передували звільненню з урахуванням індексації грошового забезпечення, надбавки за службу в умовах режимних обмежень для перерахунку пенсії з 11 лютого 2021 року;

- визнання бездіяльність протиправною, що полягає у не здійсненні остаточного розрахунку у день звільнення;

- зобов`язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, у період з 10 лютого 2021 року по 10 серпня 2021 року, розміром 116 912 (сто шістнадцять тисяч грн. дев`ятсот дванадцять) грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року частково задоволено позовні вимоги, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність, що полягає у не здійсненні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року;

- зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року;

- визнано протиправною бездіяльність щодо не врахування показників індексації грошового забезпечення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні;

- зобов`язано здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням отриманих ним сум індексації грошового забезпечення за останні 24 місяця, що передували звільненню;

- зобов`язано направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення за останні 24 місяці роботи, що передували звільненню з урахуванням індексації грошового забезпечення;

- визнано протиправною бездіяльність, що полягає у не здійсненні нарахування та виплати компенсації за невикористані частини щорічних чергових оплачуваних відпусток, кількістю 139 діб, за 2015, 2018-2020 роки;

- зобов`язано нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані частини щорічних чергових оплачуваних відпусток, кількістю 139 діб, за 2015, 2018-2020 роки.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням сторонами подано апеляційні скарги з яких вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти у справі нове рішення, відповідно до їхніх позовних вимог та заперечень.

Вимоги апеляційної скарги позивача обґрунтовано тим, що з 07 листопада 2015 року по 10 лютого 2021 року позивач проходив службу в умовах режимних обмежень, а як наслідок він мав отримувати надбавку у розмірі 15 % до свого посадового окладу.

При цьому, на переконання позивача, відповідна надбавка безпідставно не виплачувалась йому у межах спірних правовідносин, так як у відповідному періоді він мав доступ до державної таємниці та працював із секретною інформацією та її носіями.

Вимоги апеляційної скарги відповідача обґрунтовано тим, що у межах спірних правовідносин позивач не мав права на отримання індексації грошового забезпечення.

Також, відповідач зазначає, що ним у повному обсязі, а також у відповідності до вимог чинного законодавства обраховано розмір компенсації за невикористані дні відпустки та кількість невикористаних днів відпустки, а також розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, які виплачено позивачу.

Крім того, відповідач вважає, що він не є органом, який уповноважений на видачу довідок для здійснення перерахунку пенсії колишнім поліцейським.

З іншого боку, відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому зазначається, що позивач не має права на отримання надбавки за роботу в умовах режимних обмежень.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції, зокрема, встановлено, що згідно наказу № 13о/с від 07 листопада 2015 року, призначено прибулих, у тому числі ОСОБА_1 , з Міністерства внутрішніх справ з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування та встановлення посадових окладів відповідно до штатного розпису з 07 листопада 2015 року.

Наказом начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України «По особовому складу» № 38 о/с від 08 лютого 2021 року полковника поліції ОСОБА_1 з 10 лютого 2021 року звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», з виплатою компенсації за 3 доби невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році.

При цьому, Департаментом внутрішньої безпеки 28 квітня 2023 року видано довідку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07 листопада 2015 року до 30 листопада 2017 року, з якої вбачається, що підстави для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення поліцейським до листопада 2017 року були відсутні. При цьому, за період з 01 листопада 2017 року до 30 листопада 2017 року ОСОБА_1 нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення з урахуванням базового місяця листопад 2015 року, у сумі 373,85 грн.

Крім того, ОСОБА_1 наголошує на тому, що з 07 листопада 2015 року йому надано 2 форму допуску до державної таємниці та весь цей час він працював в умовах режимних обмежень, проте надбавка за службу в умовах режимних обмежень не встановлювалась та не виплачувалась в зв`язку з відсутністю мотивованого рапорту керівника Одеського управління Департаменту, погодженого з режимно-секретним органом Департаменту.

Відповідач не заперечує та визнає твердження позивача щодо того, що в період з 07 листопада 2015 року до 10 лютого 2021 року ОСОБА_1 не встановлено надбавку за службу в умовах режимних обмежень наказом керівника ДВБ НПУ, у зв`язку з відсутністю мотивованого рапорту керівника Одеського управління ДВБ НПУ, погодженого з режимно-секретним підрозділом ДВБ НПУ.

Згідно з довідкою Департаменту внутрішньої поліції від 06 лютого 2023 року № 32, при звільненні ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу, розміром 313 600,17 грн, із розрахунку: посадовий оклад 3000,00 грн; оклад за спеціальне звання 2400,00 грн; надбавка за стаж служби 2700,00 грн (50%); надбавка за специфічні умови проходження служби 4860,00 грн (60%); премія (24,09%) 3122,06 грн = 16082,06 * 50% * 39 років (а.с.36).

Вважаючи визначену у позовних вимогах бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За наслідком встановлення зазначених обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог.

В свою чергу, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права при частковому задоволенні позовних вимог позивача у даній справі, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно ч. 1 ст. 94 ЗУ «Про національну поліцію», поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно ч. 2 ст. 94 ЗУ «Про національну поліцію», порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

При цьому, Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260.

Крім того, згідно п. 1 постанови КМУ від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, щодо висновку суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання індексації грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 5 ст. 94 ЗУ «Про Національну поліцію», грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Згідно ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 2 вказаного Порядку (в редакції, чинній у межах спірного періоду) встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин судом апеляційної інстанції перевіряється правомірність бездіяльності Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за час служби в поліції, у період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року.

Між тим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що вищезазначеними нормами чинного законодавства передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України які не мають разового характеру, в тому числі грошове забезпечення.

При цьому, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, а тому проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є загальнообов`язковим.

В свою чергу, як вбачається із зібраних матеріалів у справі та доводів апеляційної скарги відповідача, позивачу у спірному періоді не нараховувалась та не виплачувалась індексація його грошового забезпечення через відсутність прямої вказівки на необхідність здійснення таких дій в Порядку № 1078.

Проте, колегія суддів зазначає, що позивач, який проходив службу в поліції, мав право на проведення індексації свого грошового забезпечення у спірному періоді згідно вимог ЗУ «Про Національну поліцію» та ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення».

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності правових підстав для нарахування спірної індексації до 24 жовтня 2017 року, тобто до внесення змін до Порядку № 1078, є необґрунтованими, оскільки ЗУ «Про Національну поліцію» та ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» мають вищу юридичну силу ніж Порядок №1078.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо висновку суду першої інстанції про необхідність обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням сум індексації грошового забезпечення, отриманих перед звільненням, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 6 розділу VI Порядку № 260, нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

Згідно п. 8 розділу ІІI Порядку № 260, виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Колегією суддів встановлено, що позивачу до звільнення з поліції щомісячно виплачувалась індексація грошового забезпечення.

При цьому, сторонами у справі не заперечується, що позивачу при звільненні з поліції виплачено одноразову грошову допомогу, розмір якої обраховано з розміру грошового забезпечення позивача, без включення до нього сум індексації грошового забезпечення.

Між тим, як вбачається з чинних вимог законодавства та відповідних підзаконних нормативно-правових актів, нарахування відповідної допомоги та компенсації здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення (місяць звільнення) з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, установлених на день звільнення.

В свою чергу, згідно вищевикладених положень ЗУ «Про Національну поліцію», грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Враховуючи викладене, виплата індексації поліцейським має постійний та обов`язковий характер, а як наслідок колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу здійснено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні не в повному обсязі, так як вона розрахована з неповного розміру грошового забезпечення у місяці звільнення, а саме без урахування виплачених сум індексації грошового забезпечення.

Щодо висновків суду першої інстанції про неправильне обчислення кількості днів невикористаних відпусток позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 92 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Згідно ч. 1 ст. 93 ЗУ «Про Національну поліцію», тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Частиною 7 вказаної статті встановлено, що чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Частиною 10 вказаної статті встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Частиною 11 вказаної статті встановлено, що відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

При цьому, згідно п. 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, що затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Колегією суддів встановлено, що на підставі наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 38 о/с від 08 лютого 2021 року позивачу виплачено грошову компенсацію за 03 невикористаних дні відпустки у 2021 році.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, позивачу не виплачено компенсації за невикористані 139 діб відпустки за 2015, 2018, 2019, 2020 роки.

В свою чергу, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про те, що йому протиправно не виплачено компенсації за усі невикористані дні щорічної відпустки, а не лише за невикористані дні щорічної відпустки у році його звільнення з поліції.

В свою чергу, в апеляційній скарзі суб`єкта владних повноважень зазначається, що положеннями ЗУ «Про Національну поліцію» та прийнятими до нього підзаконними нормативно-правовими актами чітко врегульовано питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються зі служби, а саме встановлено, що виплата грошової компенсації за невикористані дні відпустки передбачена виключно за невикористані в році звільнення дні.

Між тим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень, з огляду на наступне.

Так, із системного аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що за бажанням поліцейського, він може використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Тобто, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), не використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України, поліцейським виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної так і додаткової відпусток.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року (справа № 160/10875/19).

Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для виплати позивачу надбавки за роботу в режимних обмеженнях, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414.

Згідно п. 1 Положення, це Положення визначає види, розміри і порядок надання компенсації органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших державних органів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Відповідно до п. 5 Положення, такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно п. 6 Положення, персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

При цьому, відповідно до п. 7 розділу ІІ Порядку № 260, поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці (далі - поліцейські, які проходять службу в умовах режимних обмежень), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації.

Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови їх призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад відповідного органу поліції, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, надання йому доступу до державної таємниці та постійної роботи із секретною інформацією або її носіями.

Колегією суддів встановлено, що у період проходження позивачем служби в поліції, а саме з 07 листопада 2015 року по 10 лютого 2021 року, позивачу не нараховувалась та не виплачувалась надбавка за роботу в умовах режимних обмежень.

При цьому, позивач мав допуск до державної таємниці за формою 2 (для роботи з інформацією, що має ступені секретності «Цілком таємно» та «Таємно») на підставі висновку УСБУ в Одеській області № 45 від 12 лютого 2010 року та розпорядження УСБУ в Одеській області № 25 від 24 лютого 2020 року.

Вказані обставини визнаються суб`єктом владних повноважень та підтверджуються зібраними матеріалами справи.

Між тим, аналізуючи вищевикладені норми матеріального права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надання права доступу до роботи з інформацією, яка має ступінь секретності цілком таємно та таємно, ще не свідчить про постійне здійснення особою функціональних обов`язків та завдань, при виконанні яких така особа працює із інформацією, яка має ступінь секретності цілком таємно та таємно.

Тобто, для нарахування поліцейському надбавки за роботу в умовах режимних обмежень необхідно дотримання декілька умов, а саме: отримання посадовою особою доступу до державної таємниці; здійснення постійної роботи посадовою особою, що має доступ до державної таємниці, в умовах режимних обмежень; фіксування цієї роботи посадової особи; отримання керівником пропозиції про виплату компенсації посадовій особі; видання відповідного наказу керівником на виплату надбавки.

В свою чергу, як зазначається відповідачем, до нього не надходило мотивованих рапортів щодо встановлення надбавки позивачу за роботу в умовах режимних обмежень від його безпосереднього керівництва, а таму щодо позивача не видавалось наказу про виплату відповідної надбавки.

Тобто, відповідна робота позивача, навіть за умови її періодичного виконання, належним чином не фіксувалась, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для виплати позивачу спірної надбавки за роботи в умовах режимних обмежень за весь період служби в Національній поліції України.

Вказаний висновок колегії суддів відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 07 серпня 2019 року (справа № 820/5122/17).

Щодо висновку суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення позивача за останні 24 місяці роботи, що передували звільненню, з урахуванням індексації грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Між тим, із зібраних матеріалів у справі не вбачається, що відповідачем розглядалось питання внесення змін до зазначених документів позивача, зокрема, на підставі звернення останнього.

Тому, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Між тим, враховуючи вірність частини висновків суду першої інстанції та допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України - задовольнити частково.

Змінити резолютивну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року, шляхом виключення з неї 6 (шостого) абзацу.

В іншій частині, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року - залишити без змін.

Судові витрати, а саме сплачений Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян