Справа № 120/18144/23
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

11 грудня 2023 р. Справа № 120/18144/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Крапівницька Н. Л., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом ОСОБА_1

до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві

про зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві про зобов`язання Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на транспортний засіб AUDI A6, здійснену 24.12.2014 УДАІ в м. Києві.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви приходжу до висновку, що вказаний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Таким чином, під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулась особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , виданого 25.11.2011 року Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС Вінницькій області, ОСОБА_3 є власником автомобіля - легковий універсал-В, марки AUDI, модель А6, 2001 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Як зазначає позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.2021 року, виданого державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. ( реєстр № 2-426, справа 419/2021) спадкоємцем майна ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із двох легкових автомобілів, в т.ч. легкового автомобіля марки AUDI А6, 2001 року випуску, тип - легковий універсал- В, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області 25.11.2011 року.

ОСОБА_1 звернулась з відповідною заявою щодо державної реєстрації транспортного засобу отриманого у спадок, до територіального сервісного центру МВС № 0546 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Вінницькій області ( філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС, однак 12.10.2023 року за № 31/2/0546-1143 отримала лист-відповідь, з якого вбачається, що їй відмовлено в перереєстрації транспортного засобу AUDI А6, ДНЗ НОМЕР_3 , ідентифікаційний № кузова НОМЕР_2 , дата реєстрації 25.11.2011, оскільки відповідно до Єдиного державного реєстру МВС, транспортний засіб AUDI А6, ідентифікаційний № кузова НОМЕР_4 , рахується за громадянином ОСОБА_2 , дата державної реєстрації 24.12.2014 р. ВРЕР 7 (8007) в місті Києві.

Тобто, спір який є предметом даного позову стосується набуття ОСОБА_1 права власності на автомобіль, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, який рахується за громадянином ОСОБА_2 .

Разом з тим, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У частині 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд зауважує, що спірні правовідносини пов`язані з правом користування та розпорядження майном, адже ініційований позивачем спір з приводу протиправності перереєстрації транспортного засобу та зобов`язання зареєструвати транспортний засіб має цивільно-правову природу, оскільки спрямовані на зміну (припинення) цивільних прав останнього.

Отже, цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини пов`язані з правом користування та розпорядження майном та мають цивільно-правову природу, оскільки спрямовані на зміну (припинення) цивільних прав.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.04.2019 по справі №921/158/18 зазначила, що якщо особа стверджує про порушення своїх прав наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутим у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень, їх скасування, визнання дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування неправомірними, є способами захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Такі висновки щодо розгляду цієї категорії спорів неодноразово були підтримані Верховним Судом у рішеннях від 18.05.2020 у справі № 824/1034/19-а, від 05.11.2020 у справі № 160/13455/19, від 26.03.2020 у справі № 460/1287/19.

Подібних висновків також дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 16.03.2022 у справі №120/2090/21.

Таким чином, аналіз зазначених обставин справи дає підстави вважати, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування, а стосується захисту приватних інтересів.

Зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому цей спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, а також захисту приватного права позивача як власника транспортного засобу.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постановах від 06 червня 2018 року у справі № 826/631/15, від 21 березня 2018 року у справі № 184/2470/13 та від 04 липня 2018 року у справі № 826/8018/17.

Отже позов у цій справі пред`явлений з метою захисту саме цивільного права та інтересу, що унеможливлює його вирішення в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, з наведених вище мотивів у відкритті провадження в адміністративній справі необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Керуючись ст.ст. 170, 248, 256 КАС України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві про зобов`язання вчинити дії .

2. Роз`яснити позивачу, що згідно з ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Крапівницька Н. Л.