Справа № 160/22025/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
30.08.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява (до відділення поштового зв`язку таку подано 23.08.2023 року) ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
Відповідач, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023 року, зазначена вище справа була розподілена та 31.08.2023 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 04.09.2023 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області у справі №179/931/20 від 10.03.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.
Рішення Дмухайлівської сільської ради № 808-36/VII від 24.09.2019 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» гр. ОСОБА_2 у власність площею 1,51 га, розташовану на території Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області скасовано.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) (номер запису про право власності: 34116806) на земельну ділянку площею 1,51 га, кадастровий номер :02:001:0865, розташовану на території Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Стягнуто з Чернеччинської сільської ради (, адреса: вул. Р. Савченка, 40-А, с. Гупалівка Магдалинівського району Дніпропетровської області) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 840 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 840 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - Черкавський Ю.С. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалиш нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.01.2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Черкавського Юрія Сергійовича залишено без задоволення. Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року залишено без змін.

Судовими рішеннями встановлено наявність подвійної реєстрації права власності на одну і теж земельну ділянку за двома різними особами.

В рішенні зазначено, що ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку площею 0,7515 га (право власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП МД4706, виданого 25.08.1998 року Дмухайлівською сільською Радою народних депутатів) за раніше діючим законодавством та її право власності не припинено, однак у зв`язку із реєстрацією ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, яка перетинає межі земельної ділянки ОСОБА_1 неможливо виготовити технічну документацію із землеустрою та зареєструвати право власності на підставі, визначеній абзацом 2 пункту 1 розділу X ЗК України.

У рішенні вказано, що дії щодо надання дозволу на затвердження Дмухайлівською сільською радою проекту землеустрою ОСОБА_2 без врахування права на цю ж земельну ділянку ОСОБА_1 є неправомірними.

У квітні 2023 року, на виконання вказаного рішення суду, державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (номер запису про право власності:34116806) на земельну ділянку площею 1,51 га, кадастровий номер :02:001:0865, розташовану на території Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області скасовано, його власність припинено.

ОСОБА_1 звернулась до ФОП ОСОБА_3 з метою встановлення (відновлення) меж належної їй (на підставі державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №4706 від 25.08.1998 року) земельної ділянки площею 0,7515 га, розташованої на території Дмухайлівського старостинського округу №2 Магдалинівського району Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_2 , однак остання пояснила, що встановлення (відновлення) меж вказаної земельної ділянки не є можливим у зв`язку з тим, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0865 (яка перетинає межі зацікавленої земельної ділянки) до теперішнього часу є сформованою в ДЗК.

У травні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась до відділу № 6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про надання земельній ділянці статусу архівної.

Однак, листом від 22.05.2023 року за №К-492/0-0.110.6-510/309-23 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомило про неможливість скасувати державну реєстрацію земельної ділянки у зв`язку з відсутністю ухваленого судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0865.

З рішень суду наявних в матеріалах справи вбачається, що такими по суті вирішено питання про припиненням речових прав на земельну ділянку і не вирішено питання про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, з чим звернулася позивач до суду по даній справі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню, з огляду на таке.

Так, суд враховує, що відповідності до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

У свою чергу публічно-правовим спором, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, є спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ознаки публічно-правового спору викладені, зокрема у постанові Великої Палати Верхового Суду від 08.04.2020 у справі № 463/6961/18, відповідно до якої публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Під владними управлінськими функціями, що здійснюються на основі законодавства, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 30.09.2020 у справі № 420/3453/19, слід розуміти будь-які владні повноваження в рамках діяльності держави чи місцевого самоврядування, що не належать до законодавчих повноважень чи повноважень здійснювати правосуддя.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи питання про визначення юрисдикції цього спору з урахуванням зазначених висновків Верховного Суду, суд враховує, що передумовою для звернення до суду з адміністративним позовом стало те, що ГУ Держгеокарастру у Дніпрропетовській області не виконало покладений на нього законом обов`язок щодо скасування реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0865, на яку протягом установленого законом строку не оформлено речове право.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю.

Регулювання відносин, що виникають при веденні Державного земельного кадастру, відповідно до ст. 4 вказаного Закону, здійснюється відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, цього Закону, законів України «Про землеустрій», «Про оцінку земель», «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність», «Про захист персональних даних», інших законів України та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Положеннями ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

За змістом ст. 24 вказаного Закону до повноважень державного кадастрового реєстратора центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить як здійснення державної реєстрації земельної ділянки, так і скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що ГУ Держгеокарастру у Волинській області є суб`єктом владних повноважень, на якого в особі державного кадастрового реєстратора покладені функції, зокрема щодо скасування державної реєстрації земельних ділянок у визначених законом випадках.

Спірні правовідносини виникли саме у зв`язку з не здійсненням ГУ Держгеокарастру у Дніпропетровській області владних управлінських функцій щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0865, що у свою чергу порушує права позивача.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що відповідач у таких правовідносинах діє саме як суб`єкт владних повноважень, а спір, що виник між сторонами у справі, підлягає розгляду та вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Суд враховує, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є не лише суб`єктний склад правовідносин, а й предмет спору та характер спірних правовідносин.

Суд наголошує на тому, що здійснення державної реєстрації земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру є складовими процесу формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Здійснення державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є обов`язковою передумовою для проведення державної реєстрації речових прав на неї у майбутньому. Сама по собі державна реєстрація земельної ділянки не призводить до виникнення, зміни чи припинення права власності чи інших речових прав на земельну ділянку.

За змістом ч. 2 ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про земельну ділянку в Державному земельному кадастрі включаються в себе інформацію про її власників (користувачів), проте лише у тому випадку, якщо речові права зареєстровані згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У свою чергу підставою для набуття прав на земельну ділянку державної чи комунальної власності, згідно зі ст. 118 Земельного кодексу України, є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Отже, внаслідок здійснення державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, особа, на замовлення якої розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не набуває права власності на неї.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 13.02.2019 справа № 820/688/17, адміністративні суди розглядають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Суд також враховує, що в матеріалах справи відсутня інформація про набуття ОСОБА_2 права власності чи іншого речового права на земельну ділянку за кадастровим номером :02:001:0865. Також в матеріалах справи відсутні відомості про те, що на вказаній земельній ділянці розташоване нерухоме майно, яке належить третій особі на праві приватної власності.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що дану справу слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про Державний земельний кадастр».

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч. 3,4 ст. 79-1 Земельного кодексу України).

Згідно з ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Відповідно до ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України, внесеної до статті 79-1 Законом України № 340-IX від 05.12.2019, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі:

поділу або об`єднання земельних ділянок;

скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;

якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Такі самі положення передбачені у Законі України «Про Державний земельний кадастр».

Так, відповідно до ч. 10 ст. 24 цього Закону зі змінами внесеними Законом України № 340-IX від 05.12.2019, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

поділу чи об`єднання земельних ділянок;

якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника;

ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Вимоги до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначені статтею 55 Закону України «Про землеустрій», частинами першою, другою, четвертою якої передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів) (пункт з) частини десятої статті 55 Закону України «Про землеустрій».

Відповідно до частини другої статті 1 розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Державний кадастровий реєстратор перед внесенням відомостей до Державного земельного кадастру зобов`язаний, зокрема, перевірити відповідність поданих документів вимогам законодавства й за результатами перевірки здійснити державну реєстрацію земельної ділянки або надати заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Однією з підстав для відмови у державній реєстрації земельної ділянки стаття 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначає невідповідність поданих документів вимогам законодавства.

Як вбачається з приписів ч.4 ст.25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» і пункту 57 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 скасування державної реєстрації земельної ділянки здійснюється шляхом закриття поземельної книги. У такому випадку Державний кадастровий реєстратор проставляє на титульному аркуші Поземельної книги в електронній (цифровій) формі електронну позначку про факт її закриття за власним кваліфікованим електронним підписом, а також проставляє на титульному аркуші Поземельної книги в паперовій формі позначку про факт її закриття за формою згідно з додатком 9.

У формі позначки про факт закриття поземельної книги, наведеної у додатку 9 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, передбачено зазначення, окрім іншого, даних про дату її проставлення.

Отже, дата проставлення Державним кадастровим реєстратором позначки про закриття поземельної книги є датою скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі №826/19769/16 й підстав для відступу від неї суд не вбачає.

В той же час, обов`язок до вчинення таких дій виникає у відповідного органу державної реєстрації лише після набрання законної сили судовим рішенням про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Суд встановив, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області у справі №179/931/20 від 10.03.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Рішення Дмухайлівської сільської ради № 808-36/VII від 24.09.2019 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» гр. ОСОБА_2 у власність площею 1,51 га, розташовану на території Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області скасовано.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) (номер запису про право власності: 34116806) на земельну ділянку площею 1,51 га, кадастровий номер :02:001:0865, розташовану на території Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Стягнуто з Чернеччинської сільської ради (, адреса: вул. Р. Савченка, 40-А, с. Гупалівка Магдалинівського району Дніпропетровської області) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 840 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 840 грн. 40 коп.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.01.2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Черкавського Юрія Сергійовича залишено без задоволення. Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2021 року залишено без змін.

Судовими рішеннями встановлено наявність подвійної реєстрації права власності на одну і теж земельну ділянку за двома різними особами.

В рішенні зазначено, що ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку площею 0,7515 га (право власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП МД4706, виданого 25.08.1998 року Дмухайлівською сільською Радою народних депутатів) за раніше діючим законодавством та її право власності не припинено, однак у зв`язку із реєстрацією ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, яка перетинає межі земельної ділянки ОСОБА_1 неможливо виготовити технічну документацію із землеустрою та зареєструвати право власності на підставі, визначеній абзацом 2 пункту 1 розділу X ЗК України.

У рішенні вказано, що дії щодо надання дозволу на затвердження Дмухайлівською сільською радою проекту землеустрою ОСОБА_2 без врахування права на цю ж земельну ділянку ОСОБА_1 є неправомірними.

З рішень суду наявних в матеріалах справи вбачається, що такими по суті вирішено питання про припиненням речових прав на земельну ділянку за ОСОБА_2 і не вирішено питання про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, з чим звернулася позивач до суду по даній справі. Відтак виникли обставини за яких існує державна реєстрація за третьою особою на вищевказану земельну ділянку, притому що у цієї ж третьої особи на даний час відсутні будь які правовстановлюючі документи на цю ж земельну ділянку, що не відповідає реєстраційним принципам та підставам встановленим законодавцем для державної реєстрації такої земельної ділянки.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12, від 15 липня 2019 року у справі № 420/5625/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18).

За таких обставин, враховуючи, що позивач не може відновити своє порушене право іншим способом, ніж як зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0865, що знаходиться на території Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, належать задоволенню.

Окремо суд зазначає, що відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Разом з тим, поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: а) кадастровий номер; б) площа; в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця); г) склад угідь; ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д) нормативна грошова оцінка; е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж) кадастровий план земельної ділянки; з) дата державної реєстрації земельної ділянки; и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; ї) дані про бонітування ґрунтів.

Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки.

Поземельна книга ведеться в паперовій та електронній (цифровій) формі.

Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

До Поземельної книги в паперовій формі долучаються всі документи, які стали підставою для внесення відомостей до неї.

Форма Поземельної книги та порядок її ведення визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

Згідно із нормами даного пункту 57 даного Порядку, поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку, та у разі виправлення помилки відповідно до пункту 156-2 цього Порядку.

Пунктом 61 цього Порядку, визначено, що скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів/ініціала власного імені Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - кваліфікованим електронним підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою.

Пунктом 114 даного Порядку, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

Отже, скасування державної реєстрації земельної ділянки має своїм правовим наслідком закриття поземельної книги, у порядку та в спосіб, який визначений Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1073,60 грн.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0865, що знаходиться на території Дмухайлівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області () документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник