Справа № 334/7343/23
Суддя: Баруліна Т. Є.
Дата ухвалення: 2023-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 08.12.2023
Справа № 334/7343/23
Провадження № 2-а/334/64/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Мохунь М.С.,

представника відповідача Милової Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі, в режимі відеоконференції, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Київській області, інспектора капрала поліції батальйону 4 роти БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Золотоус Ольги Миколаївни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

25.08.2023 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя позивач, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вишняков Дмитро Олександрович, подав матеріали позовної заяви до Управління патрульної поліції у Київській області, інспектора капрала поліції батальйону 4 роти БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Золотоус Ольги Миколаївни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 12.08.2023 року відносно ОСОБА_1 ,інспектором капралом поліції батальйону 4 рота БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Золотоус Ольгою Миколаївною було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАТ №7514511. Відповідно до Постанови Позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З вказаною постановою позивач не згоден, оскільки постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи, однак відповідач виніс постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені відповідні клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи.

Також зазначає, що жодних порушень ПДР України 28.05.2023 року позивачем допущено не було, а оскаржувана постанова не містить посилання на докази, якими підтверджено вчинення позивачем інкримінованого

Вимірювання швидкості було проведено відповідачем з використанням лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів TruCam, однак прилад TruCam використовувався в порушення ст. 40 Закону України «Про національну поліції», оскільки вимірювання швидкості автомобіля було здійснено працівником поліції «з рук».

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2023 року, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачам роз`яснено право подання відзиву.

02.10.2023 року від відповідача інспектора взводу №2 роти №4 БПП в м. Бориспіль Золотоус Ольги надійшов відзив на позов. У відзиві відповідач просить відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що порушення позивачем правил дорожнього руху мало місце та зафіксовано у встановленому законом порядку. Зазначила, що під час несення служби на території міста Бориспіль 12.08.2023 року екіпажем патрульної поліції в складі якого вона несла службу, за допомогою лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam II (серійний номер ТС008346) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу Toyota Camry з номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись в межах населеного пункту позначеного дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту» м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, буд. 2 зі швидкістю 88 км/год. при дозволеній швидкості руху 50 км/год, чим перевищив встановлені обмеження швидкості на 38 км/год. Швидкість зафіксовано за допомогою технічного приладу LTI 20/20 TruCam II ТС008346 похибка - 2 км/год. Такими діями водій порушив п.п. 12.4 Правил Дорожнього Руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.І ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). По завершенні розгляду справи відносно позивача було винесено Постанову та накладено стягнення штрафу у розмірі 340 гривень. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму AES, визначений п. 5.1 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015, підтверджено експертним висновком виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України № 04/05/02-3560 від 24.12.2020 року. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam. Лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam II отримав сертифікат відповідності від 23.12.2020 № UA-TR/001 22 054-20 дія цього сертифікату розповсюджується на прилади із заводськими/серійними номерами зазначеними у п. 2 зворотної сторони сертифікату. Також прилад отримав сертифікат перевірки типу № UA.TR.001 241-18 Rev.O від 26.12.2018 року. Згідно інструкції по експлуатації («Посібник користувача» міститься на ДВД- диску) та свідоцтва про повірку (міститься в матеріалах справи) вимірювач TruCAM II можна використовувати у ручному режимі.

На фотознімку з приладу TruCAM II № ТС008346 зафіксовано адресу «м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 2» дата, кліп №9768, швидкість 88 км/год, час 18 год. 11 хв. 52сек., координати місця проведення виміру широта 50*22 05. 36* N5 довгота 30*54 45. 93* Е, ліміт швидкості 50 км/год, серійний номер приладу № ТС008346 , дистанція 211,5 метри до цілі. Доказами по справі є саме результат виміру швидкості яку зафіксовано приладом, які надано суду для ознайомлення у вигляді роздруківки. До Постанови також додавалося відео з бодікамери, на якому було зафіксовано розгляд справи на місці вчинення правопорушення, які зберігаються протягом 30 діб, оскільки відповідачка не мала жодної інформації про звернення позивача до суду вона не могла вжити заходів щодо збереження відеозаписів які стосувалися події.Також зазначила, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

Разом із тим, 02.10.2023 року від відповідача Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача Милова Руслана Сергіївна просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. В відзиві зазначили, що вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTІ 20/20 ТruСАМ II (далі ТruСАМ II) призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів (ТЗ) в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних (залежно від ступеню участі оператора у процесі роботи вимірювача) дистанційних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху. Лазерний вимірювач швидкості ТгиСаm II отримав СЕРТИФІКАТ ВІДПОВІДНОСТІ затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 23.12.2020 року № UA.TR.001 22 054-20. Сам прилад опломбовано від несанкціонованого доступу. Пломбування виконане нанесенням самоклеючої пломбувальної наліпки. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості. Сумніви позивача, щодо результатів вимірів його швидкості ґрунтуються на тому що поліцейський тримав прилад в руках. Такі сумніви є безпідставними оскільки TruCam II відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості руху, а його встановлення стаціонарно не вимагається. TruCam II може бути стаціонарно змонтовано та використовуватися для автоматичної фіксації швидкості., але конструктивно він є ручним вимірювачем швидкості. Позивачем не було надано жодних доказів, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості. Суду для ознайомлення надано оригінальний захищений файл №_Q2200_0812_181152 з приладу TruCam II № ТС008346 який зокрема містить цифрові показники які фіксує прилад. Також зазначили, що відеозаписи з місця події зберігались протягом одного місяця з дня винесення постанови. Щодо обставин зупинки транспортного засобу під керуванням позивача зазначила, що в позовній заяві Позивач не спростовує що він керував вказаним автомобілем, та був зупинений працівниками поліції за порушення п.п. 12.4 ПДР України.

09.10.2023 року представник позивача Вишняков Д.О. подав відповідь на відзив Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції в якому вказав, що просить відзив та докази до нього не приймати до уваги під час розгляду справи, оскільки відзив не містить доказів того, що представник Милов Руслан є адвокатом.

Також, 09.10.2023 року представник позивача Вишняков Д.О. подав відповідь на відзив інспектора взводу №2 роти №4 БПП в м. Бориспіль Золотоус Ольги, в якому вказав, що відповідачем не надано до матеріалів даної судової справи жодного допустимого доказу та жодного доказу що хоч приблизно доводить вину позивача. "Ручне" розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості прямо суперечить приписам ст. 40 ЗУ "Про Національну поліцію", але відповідач-1 трактує слово "може", як те, що ТруКам не обов`язково кріпити стаціонарно, але в зазначеній нормі наводяться лише приклади стаціонарного кріплення. Вказує, що відповідач-2 виніс Постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені відповідні клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. В адміністративному судовому процесі саме позивач - громадянин України та платник податків повинен доводити свою невинуватість та незаконність дій суб`єкта владних повноважень, а не навпаки, де суб`єкт владних повноважень повинен доводити вину громадянина України.

Представник позивача адвокат Вишняков Д.О. приймав участь в судових засіданнях 11.10.2023 року, 28.11.2023 року.

08 грудня 2023 року подав клопотання про участь в судовому засідання в режимі відеоконференції, однак через технічні несправності участь в судовому засіданні не приймав, надіслав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача Милова Р.С. в судовому засідання просила в задоволенні позову відмовити, з підстав, які викладені у відзиві.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно ст. 6 КАС України суд, при вирішенні справи керується, принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом встановлено, що 12.08.2023 року інспектором капралом поліції батальйону 4 роти БПП в м. Бориспіль, Управління патрульної поліції в Київській області Золотоус Ольгою Миколаївною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7514511 від 12.08.2023 року, відповідно до якої позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.12-13)

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7514511 від 12.08.2023 року протиправною, прийнятою з порушенням норм діючого законодавства.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Позивач не погоджуючись з обставинами, викладеними в постанові серії ЕАТ №7514511 від 12.08.2023 року, посилаючись на відсутність складу адміністративного правопорушення, скористався своїм правом і звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Наведене свідчить про публічно-правовий спір з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Нормами п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій aбo в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав aбo інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням aбo має визначений строк.

Приписами ст. 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Приписами ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Приписами ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з вимогами п. 4. Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, і ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Пунктом 12.4 ПДР України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 12.08.2023 року об18 год. 12 хв. в м. Бориспіль, по вул. Київський шлях, буд.2, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Camry , з номерним знаком НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 88 км/год. в населеному пункті при дозволених 50 км/год., чим перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів у населеному пункті більше як на 38 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України. (а.с.12-13)

У постанові серії ЕАТ № 7514511 вказано, що швидкість руху Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_2 виміряно пристроєм TruCam ТС0008346.

В матеріалах справи наявні фото та відеозапис, які надані 04.12.2023 року поштовим зв`язком, в якості доказу відповідачем, на яких зафіксовано, що транспортний засіб Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_2 рухався зі швидкістю 88 км на годину у м. Бориспіль по вулиці Київський шлях. З фото та відеозапису можливо встановити, що зі швидкістю 88 км/год рухався автомобіль саме вже у населеному пункті м. Бориспіль.

Представником Відповідача №1в обґрунтування дійсності фіксування швидкості, з якою їхав позивач по населеному пункту, надано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26575від 17.12.2022 року, дійсне до 17.11.2023 року. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, а саме Tru CAM II № ТС0008346 максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: +-2км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; +- 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год. (а.с.65)

Доводи позивача стосовно того, що лазерний вимірювач ТruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках (ручному режимі), а повинен бути стаціонарно змонтованим/розміщеним, є необгрунтованими, з огляду на наступне.

Приписами п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені види превентивних поліцейських заходів, до яких належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію» регулює порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, частиною першої якої в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») у листі від 01 жовтня 2019 року за № 22-38/49, вказувало, що лазерний вимірювач ТruСАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач ТruСАМ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.

Також з посиланням на вищевказане свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/26575від 17.12.2022 року, вбачається, що вимірювач ТruСАМ може використовуватися в ручному режимі.

Департамент патрульної поліції у листі від 09.07.2019 року №4963/41/6/05-2019 вказував, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 є технічним засобом і відповідно до керівництва з експлуатації, може викоритовуватись в автоматичному й ручному режимі, але поліцейськими патрульної поліції цей прилад використовується тільки в ручному режимі.

Суд зазначає, що експертним висновком від 27.09.2018 року Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про експертне дослідження лазерного вимірювача швидкості LTI 20-20 TruCAM ІІ, включаючи ТС008346 встановлено відповідність вимогам нормативних документів систем технічного захисту інформації в Україні. (а.с.58)

З огляду на викладене, суд доходить висновку про помилковість доводів позивача про порушення відповідачем порядку використання вимірювача швидкості, оскільки законодавство не містить імперативних приписів стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі. При цьому суд наголошує, що фіксування правопорушення проводилось не в автоматичному режимі.

Згідно з вимогами ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1363 від 28.12.2011 року «Про затвердження Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» та відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», в якій визначено категорії осіб яким відповідно до цього Закону та інших Законів України надано право на безоплатну вторинну правову допомогу, вказаними нормативно-правовими актами не встановлено обов`язку співробітників поліції викликати особі яка притягається до адміністративної відповідальності у вказаній категорії справ адвоката (захисника).

Крім того, матеріалами справи не підтверджено, що відповідач якимось чином перешкоджав позивачу у користуванні своїми правами, у тому числі, не обмежував у праві отримувати правову допомогу.

Суд зазначає, що в контексті спірних правовідносин право на юридичну допомогу не є абсолютним, його реалізація вимагає вчинення певних дій з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки чинне адміністративне процесуальне законодавство не визначає обов`язковість участі адвоката чи іншого фахівця у галузі права в розгляді справи про адміністративне правопорушення вказаної категорії. Водночас, законодавець не обмежує вказану особу в способі отримання юридичної допомоги, як то особиста участь представника, консультація за допомогою телефону або іншого технічного засобу тощо.

Крім того, положення ст. ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не поширюються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 527/2456/16-а.

Окрім того, суд критично оцінює долучені до позивної заяви відеозаписи, яка надав позивач в якості доказу, оскільки на наведеному відеозаписі зафіксовані події, коли працівники поліції роздруковують та вручають вже складену постанову, а тобто не містять будь-яких доказів щодо порушення порядку розгляду справи.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст. 55 КАС України, Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Представник відповідача Милова Руслана Сергіївна приймала участь у розгляді справи на підставі Довіреності №18586/41/3/01-2022 від 22 грудня 2022 року, що діє до 31 грудня 2023 року. (а.с.51)

Зазначені докази є належними, допустимими, чіткими та достатніми, узгоджуються між собою та доповнюють один одного, що відповідає стандарту доказування «поза розумним сумнівом», про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», та можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», про що ЄСПЛ вказав у своєму рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України».

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку про доведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та, як наслідок, про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності визначеної ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що 12.08.2023 року позивач керував транспортним засобом Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_3 , порушив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більше як на 30 км/год, а саме рухався зі швидкістю 88 км/год, чим порушив швидкісний режим в населеному пункті (дозволена швидкість не більше 50 км/год.), чим порушив п. 12.4 ПДР.

За таких обставин, відповідачем повністю доведено, що у діях позивача був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач не надав суду будь-яких доказів, які б спростовували дані, наведені в постанові по справі про адміністративне правопорушення, не навів обґрунтованих підстав, за яких вказана постанова в справі про адміністративне правопорушення є незаконною та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова серії ЕАТ №7514511 від 12.08.2023 року про накладення адміністративного стягнення на позивача винесена при наявності події адміністративного правопорушення та вини ОСОБА_1 в його вчиненні, розмір адміністративного стягнення накладено посадовою особою та в межах санкції статті, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд, урахувавши положення ст. 139 КАС України щодо правил розподілу судових витрат, вирішивши питання, регламентовані п.п. 1-4 ч.9 цієї ж статті, як то, чи пов`язані судові витрати з розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмет спору, поведінку сторін під час розгляду справи, зокрема, наявність безпідставних тверджень з їх боку, при розподілі судових витрат, які у цьому випадку складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із залученням експерта, виходив із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 536,80 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 21.08.2023 року.

Враховуючи викладене вище, на виконання вимог ст. 139 КАС України, судові витрати суд відносить на рахунок позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, 132-1 ч.2, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Київській області, інспектора капрала поліції батальйону 4 роти БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Золотоус Ольги Миколаївни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення буде складено 13.12.2023 року.

Інформація відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Київській області: адреса: 04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд.19.

Відповідач : Інспектор капрал поліції батальйону 4 роти БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Золотоус Ольга Миколаївна, адреса: 08301, Київська область, Бориспільський район, м. Бориспіль, вул. Романа Шухевича буд.4.

Суддя: Баруліна Т. Є.