Справа № 460/27661/23
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
Рівненський окружний адміністративний суд в особі судді Дудар О.М., після одержання позовної заяви
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), за змістом якого просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо нездійснення перерахунку розміру пенсії з вересня 2014 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати розмір пенсії з 24 вересня 2014 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплатити компенсацію втрати частини доходів з недоотриманих пенсійних виплат з 24 вересня 2014 року.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Статтею 160 КАС України визначено, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.57 КАС України, представником у суді може бути адвокат або законний представник; у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.
Згідно із п.1 ч.1, ч.2 ст.59 КАС України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.
Судом встановлено, що позовну заяву ОСОБА_1 , яку сформовано 06.12.2023 в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи із використанням сервісу підсистеми "Електронний суд", подано до суду представником ОСОБА_2 та скріплено електронним цифровим підписом цього представника.
До позовної заяви з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи із використанням сервісу підсистеми "Електронний суд" долучено скановану довіреність від 01.07.2023, складену в місті Бат Ям, Держава Ізраїль.
Справжність підпису ОСОБА_1 на вказаній довіреності засвідчена нотаріусом Людмилою Долганіною-Гвілі (місто Бат Ям) та скріплена печаткою нотаріуса 01.07.2023.
Відповідно до ч.9 ст.59 КАС України, довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Конституцією України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (стаття 9).
Згідно із ст.13 Закону України "Про міжнародне приватне право" від 23.06.2005 №2709-IV (далі - Закон №2709-IV), документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Для вчинення будь-яких нотаріальних дій, у тому числі, і для засвідчення вірності перекладу та вірності копій, документи, які складено за кордоном, повинні прийматися нотаріусами за умови їх легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.
Легалізація документів та/або проставлення апостилю - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.
Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана Законом України "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів" від 10 січня 2002 р. та вступила в силу в Україні в 2003 році.
Відповідно до статті 34 Закону №2709-IV, порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність.
Згідно із ст.1 Гаазької конвенції, ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.
Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.
Отже, у силу приписів п."d" ч.2 ст.1 Гаазької конвенції, довіреність, видана особою приватного права, є офіційним документом та на неї поширюються вимоги цієї конвенції.
Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.
Згідно з положеннями Конвенції, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.
Відповідно до ст.4 Конвенції, передбачений в ч.1 ст.3 цієї Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.
Таким чином, для цілей прийняття документа, складеного в Державі Ізраїль та звільнення його від процедури консульської легалізації, цей документ повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.
До позовної заяви додано апостиль від 10.07.2023, серійний номер №392208/5, засвідчений нотаріусом Людмилою Долганіною-Гвілі (підтверджено печаткою Мирового Суду міста Бат Ям).
Поряд з цим, у довіреності від 01.07.2023 вказано про те, що на підставі діючого законодавства, зокрема ст.6 ЦК України, позивач уповноважує, зокрема, ОСОБА_2 (перша сторінка), зокрема, підписувати від його імені та подавати позови, заяви, скарги, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, подавати заперечення, заявляти відводи, клопотання, знайомитись з матеріалами справи, знімати з них копії, отримувати копії судових рішень, постанов, ухвал, інших документів, оскаржувати їх, розписуватись в їх отриманні (остання сторінка).
Зазначена довіреність не містить посилання на те, що саме Богач В.І. надано право звертатися до суду в інтересах ОСОБА_1 .
Суд звертає увагу на те, що матеріали позовної заяви містять лише першу та останню сторінки такої довіреності. Проте, аналіз змісту довіреності дозволяє дійти висновку про існування, щонайменше, ще однієї сторінки цього документа.
Крім того, копія довіреності надана окремими аркушами (зокрема, тільки перша та остання сторінки довіреності). З документів не вбачається відомостей щодо кількості скріплених аркушів, які повинні бути підтверджені підписом посадової особи, яка проставляє апостиль, та що вони скріплені шляхом прошивання стрічкою у спосіб, який унеможливлює їх роз`єднання без пошкодження аркуша.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували волевиявлення Алендера В.Ц. на надання повноважень представнику Богач Віті Іванівні щодо представництва у суді та права підпису процесуальних документів, які подаються до суду.
Тобто, позовна заява підписана особою, яка не має права на її підписання.
Пунктом 3 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Отже, позовна заява підлягає поверненню.
Керуючись статтями 169, 241, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Позовну заяву і додані до неї документи повернути позивачу.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалу складено 11 грудня 2023 року.

Суддя О.М. Дудар