Справа № 280/9189/23
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Справа № 280/9189/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 20.10.2023 № 31 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком;

2) зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 02.12.1983 по 19.06.1984 в Учбовому комбінаті Управління будівництва ВП ЗАЕС та періоди роботи з 10.04.1985 по 22.02.1988 в Управлінні будівництва ВП ЗАЕС, з 10.05.1995 по 19.07.1996 в Управлінні будівництва ВП ЗАЕС, з 13.04.1998 по 27.11.1998 в дочірньому підприємстві «Мрія», з 20.04.2000 по 29.05.2001 в АТП ВАТ «Енергодарбуд»;

3) зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13.10.2023 про призначення пенсії за віком з доданими документами та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач через вебпортал Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення про відмову. На думку позивача, відповідач порушує його право на отримання пенсії шляхом неврахування періодів роботи, через що страховий стаж не досягає необхідних років для призначення пенсії. Вказане рішення про відмову у призначенні пенсії вважає протиправним, у зв`язку з чим просить зобов`язати зарахувати до страхового стажу спірні періоди. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 10.11.2023 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін у відповідності до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

28.11.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 52878), в якому представник відповідача не погоджується із заявленими позовними вимогами та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що рішенням Головного управління у призначенні пенсії було відмовлено, оскільки страховий стаж становив 27 років 11 місяців при необхідних 30 роках. Представник також зауважує, що трудова книжка позивача містить записи про роботу позивача, здійснені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Відповідно до відомостей довідки форми ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо позивача за 2000-2001 роки наявні місяці, за які сплата страхових внесків не проводилась, через що відсутні належні та допустимі докази, які б підтвердили право позивача на зарахування до його страхового стажу спірного періоду з 20.04.2000 по 29.05.2001.

Ухвалою від 11.12.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у якості співвідповідача.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-12).

13.10.2023 позивач звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.6-7).

За змістом трудової книжки НОМЕР_2 (дата заповнення 27.02.1981) ОСОБА_1 у спірний період:

(записи №№3-4) 02.12.1983 зарахований учнем групи автокранівників (наказ № 160 від 13.12.1983);

19.06.1984 відрахований у зв`язку із закінченням програми навчання. Направлений до АТП УС ЗаАЕС (наказ № 92 від 18.06.1984);

(записи №№7-9) 10.04.1984 прийнятий бетонярем третього розрядку на уч. №4 (наказ №68к від 08.04.1985);

01.04.1986 переведений бетонярем 3 р. на уч. 3 (наказ № 95к від 04.04.1986);

22.02.1988 звільнений за ст.38 КЗпП УРСР (власне бажання у зв`язку зі вступом на службу в МВС).

(записи №№ 21-22) 10.05.1995 зарахований бетонярем 3 розряду управління промислового будівництва в Управління будівництва ВП «Запорізька АЕС» (наказ №207 від 05.05.1995);

19.07.1996 звільнений за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) (наказ № 172 від 02.10.1996);

(записи №№ 25-26) 13.04.1998 прийнятий заправником на АЗС у Дочірнє підприємство «Мрія» (наказ № 4 від 13.04.1998);

27.11.1998 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП (наказ № 14 від 27.11.1998).

(записи №№ 31-32) 20.04.2000 прийнятий на роботу слюсарем по ремонту автомобілів 4 розряду в АТП ВАТ «Енергодарбуд» (наказ №23-к від 20.04.2000);

29.05.2001 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (наказ № 43-к від 29.05.2001) (а.с.25-34).

За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 20.10.2023 № 31. Згідно з наданими документами страховий стаж становить 27 років 11 місяців 15 днів. Відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у 2023 році право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 30 років, у 2026 році будуть мати відповідно до п.2 цієї ж статті, - у віці 63 роки, за наявності страхового стажу від 23 років.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу, згідно записів трудової книжки, не зараховано періоди роботи:

з 02.12.1983 по 19.06.1984 оскільки відсутні відомості про присвоєння кваліфікації;

з 10.04.1985 по 22.02.1988 відсутня підстава звільнення;

з 10.05.1995 по 19.07.1996 оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу про звільнення (02.10.1996);

з 13.04.1998 по 27.11.1998 так як запис про звільнення не скріплено відтиском печатки;

з 20.04.2000 по 29.05.2001 оскільки вказані періоди роботи не підтверджені даними персоніфікованого обліку в Реєстрі застрахованих осіб.

Додатково повідомлено, що період роботи з 01.07.2000 до страхового стажу враховано згідно індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5). На виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 та постанов Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794, від 08.06.1998 № 832 персоніфікований облік відомостей у систему загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджувався протягом 1998 2000 років. Починаючи з 01.07.2002 обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01.07.2000 за даними системи персоніфікованого обліку. З огляду на зазначене, вирішено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 відмовити (а.с.35).

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Стаття 1 Закону №1058-IV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1).

Згідно з пунктом 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Пунктом 4.1 Порядку № 22-1 визначено, що заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

У відповідності до пункту 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що за результатом розгляду заяви про призначення/перерахунок пенсії керівником органу, що призначає пенсію приймається відповідне рішення.

Як встановлено судом, звернувшись через вебпортал Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком, позивач отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову з огляду на відсутність необхідного страхового стажу.

Згідно з вимогами статті 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

На момент внесення у трудову книжку позивача записів була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162).

Підпунктом 1.1. Інструкції №162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Відповідно до пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС «Про трудові книжки робітників і службовців» від 06.09.1973 № 656, що була чинна на момент внесення у трудову книжку позивача записів, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з підпунктом 2.11 Інструкції № 162, першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка, переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Відповідно до підпункту 2.3 Інструкції № 162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Підпунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Згідно з підпунктом 3 пункту 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

При цьому суд звертає увагу на те, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.

Відповідно до оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 20.10.2023 № 31, підставою незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 02.12.1983 по 19.06.1984 є відсутність відомостей про присвоєння кваліфікації

Відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Тобто, законодавець передбачав можливість зарахування до страхового стажу періоду навчання у певних навчальних закладах, зокрема в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації.

Дослідивши копію трудової книжки позивача судом встановлено, що на сторінках 2-5 внесено запис № 3 про прийняття 02.12.1983 ОСОБА_1 у навчальну групу автокранівників до Учбового комбінату Управління будівництва ЗаАЕС та запис № 4 про відрахування 19.06.1984 у зв`язку із закінченням програми навчання. При цьому, після навчання направлений до АТП УС ЗаАЕС та був прийнятий на роботу водієм 3 класу за направленням з Учбового комбінату.

Отже, трудова книжка позивача містить інформацію про його трудовий стаж з відповідними записами про навчання, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на навчання та відрахування; записи скріплені підписом та печаткою підприємств, у зв`язку з чим безпідставними є посилання відповідача на відсутність інформації про присвоєння кваліфікації.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що у записі про звільнення за 22.02.1988 не зазначена підстава звільнення. Однак, на думку суду, ці розбіжності необхідно розглядати як технічний (формальний) недолік, допущений особою, яка є відповідальною за внесення відповідних записів на підприємстві до трудової книжки працівника, який не може давати достатні підстави для незарахування такого періоду роботи позивачки до трудового стажу. Крім того, слід звернути увагу, що у трудовій книжці зазначено, що позивача звільнено у зв`язку з вступом на службу МВС.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині зазначеного періоду) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому посилання відповідача на відсутність у трудовій книжці підстав звільнення з роботи не відповідає фактичним обставинам справи.

У контексті викладеного, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04.07.2023 по справі № 580/4012/19.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 10.05.1995 по 19.07.1996, суд зазначає наступне.

З наданої трудової книжки позивача встановлено, що він у вказаний період: 10.05.1995 зарахований бетонярем 3 розряду управління промислового будівництва в Управління будівництва ВЕ «Запорізька АЕС» (наказ №207 від 05.05.1995); 19.07.1996 звільнений за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) (наказ № 172 від 02.10.1996).

Разом з тим, зазначений період роботи з 10.05.1995 по 19.07.1996 до страхового стажу не зараховано, оскільки дата звільнення не відповідає даті наказу на звільнення (02.10.1996). Суд вкотре звертає увагу відповідача, що неналежне ведення трудової книжки не може позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд констатує, що відповідач не зарахував зазначений період роботи пославшись на формальні неточності у записах трудової книжки, а саме: невідповідність дати звільнення даті наказу про звільнення. Однак, позивач не може і не повинен нести відповідальність за заповнення трудової книжки, оскільки запис у трудову книжку вносився відповідальним працівником підприємства, де працював позивач.

При цьому право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Щодо посилання відповідача на відсутність печатки як підставу незарахування до стажу роботи позивача періоду з 13.04.1998 по 27.11.1998 суд вказує, що позивач не впливав на дотримання порядку заповнення його трудових книжок а тому не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в них записах так як трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами облікової документації, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення такої документації про його трудовий стаж.

Водночас, в трудовій книжці позивача є посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи, не містять виправлень, а відтак суд не може погодитись із висновком відповідача про відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком через дефектність трудової книжки з мотивів того, що вона не містить відтиску печатки на записі про звільнення з Дочірнього підприємства «Мрія», оскільки такий її недолік не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, а підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Стосовно незарахування періоду роботи з 20.04.2000 по 29.05.2001, оскільки вказані періоди роботи не підтверджені даними персоніфікованого обліку в Реєстрі застрахованих осіб, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі статтею 20 Закону № 1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм суд дійшов висновку, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Тому відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення позивача права на пенсію.

При цьому суд зазначає, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці (пільговій довідці) відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Тобто, в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав - певних недоліків трудової книжки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи рішення, не зарахувавши до стажу роботи періоди згідно записів трудової книжки позивача, не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття вказаного рішення, з огляду на що воно є необґрунтованим, отже рішення від 20.10.2023 № 31 підлягає скасуванню.

У спірних правовідносинах повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, проте обов`язок нарахування та виплати пенсії, у випадку її призначення залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Тобто, нарахування та виплата пенсії повинна проводитись Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області після отримання від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішення про призначення пенсії та матеріалів пенсійної справи.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

В контексті наведеного суд звертає увагу на те, що повноваження щодо призначення пільгової пенсії особі відноситься до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження та визначати період, який слід враховувати при обчисленні пенсії позивачу.

У постанові від 26.09.2023 у справі № 420/5833/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

З урахуванням наведеного, можна зробити висновок, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду

Враховуючи викладене, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати спірні періоди роботи до стажу позивача та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Квитанцією від 01.11.2023 № 0.0..1 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1073,60 грн (а.с.36). За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1073,60 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб`єкта владних повноважень, яким прийнято оскаржуване рішення.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 20.10.2023 № 31 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 02.12.1983 по 19.06.1984 в Учбовому комбінаті Управління будівництва ВП ЗАЕС та періоди роботи з 10.04.1985 по 22.02.1988 в Управлінні будівництва ВП «ЗАЕС», з 10.05.1995 по 19.07.1996 в Управлінні будівництва ВП «ЗАЕС», з 13.04.1998 по 27.11.1998 в дочірньому підприємстві «Мрія», з 20.04.2000 по 29.05.2001 в АТП ВАТ «Енергодарбуд».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.10.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, місцезнаходження: вул.Січових Стрільців, буд.15, м. Івано-Франківськ, 76018; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 11.12.2023.

Суддя К.В.Мінаєва