Справа № 620/16777/23
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року Чернігів Справа № 620/16777/23

Чернігівський окружний адміністративний суд:

під головуванням судді Заяць О.В.,

за участю секретаря Михайлової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку статті 229 КАС України, в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулось до суду з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить визнати протиправною та стасувати постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн від 31.010.2023 у виконавчому провадженні №72977952.

Позов мотивовано тим, що судове рішення виконане позивачем у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, законами України, тому накладення відповідачем штрафу спірною постановою є необґрунтованим.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Відповідач подав відзив, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що спеціальними нормами права чітко визначено порядок та терміни призначення особам пенсії за вислугу років, передбаченої пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ. При цьому, жодними чинними нормативно- правовими актами не надано ГУПФУ в Чернігівській області право самостійно, на власний розсуд визначати дату, з якої особі має бути призначено пенсійне забезпечення. Відповідно до рішення суду у справі №620/8102/22 пенсія за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону №2292-ХІІ позивачеві має бути призначена з дотриманням правил, встановлених вказаним Законом, а не з 14.07.2022, як самостійно визначив відповідач. Пенсія повинна бути призначена з 02.04.2021 (наступна дата після звільнення зі служби, що є меншим 12 місяців перед зверненням від 06.08.2021).

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належними чином, що згідно вимог частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач у поданому до суду відзиві, з-поміж іншого, просив розгляд справи провести без участі його представника.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Перевіряючи матеріали виконавчого провадження, судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист №620/8102/22 від 25.09.2023 виданий Чернігівським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, згідно поданої 06.08.2021 заяви, з дотриманням строків, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

06.10.2023 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №72977952.

Копії постанов про відкриття виконавчого провадження направлені сторонам виконавчого провадження відповідно до статті 28 Закону України "Про виконавче провадження".

30.10.2023 до відділу від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надійшло повідомлення, яким проінформовано, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 у справі №620/8102/22 за позовом ОСОБА_1 виконано.

Доплата пенсії за період з 06.08.2021 по 13.07.2022 складає 17391,76 грн.

ОСОБА_1 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 (справа № 620/13888/21) з 14.07.2022 було призначено пенсію за вислугою років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішення суду занесено до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Оскільки згідно із ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України, виплата буде здійснена при надходженні коштів із Державного бюджету України на ці витрати.

Доплати пенсій на виконання рішень судів здійснюються при проведенні фінансування Пенсійним фондом України виплатних відомостей для здійснення цих виплат.

Державним виконавцем 31.10.2023 складено акт про перевірку виконання рішення суду.

Надалі 31.10.2023 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 5100,00 грн відповідно до статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з невиконанням рішення суду у повному обсязі без поважних причин у встановлений строк.

Вважаючи вказану постанову про накладення штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний принцип обов`язковості виконання судового рішення, яке набрало законної сили, знайшов своє відображення й у відповідних положеннях КАС України.

Згідно з частинами другою, третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

А відповідно до частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (тут у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пунктів 1, 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За змістом абзацу першого частини 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктами 1 та 6 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина восьма статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом першим частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (абзац перший частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналіз наведених правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 у справі №620/8102/22 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно поданої 06.08.2021 заяви, з 14.07.2022. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, згідно поданої 06.08.2021 заяви, з дотриманням строків, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В оскаржуваній постанові зазначено, що рішення суду не виконано та не надано доказів наявності поважних причин такого невиконання.

Суд відзначає, що оскаржувана постанова винесена державним виконавцем 31 жовтня 2023 року.

Водночас як слідує з матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження, виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 у справі №620/8102/22 підтверджено протоколом за пенсійною справою від 06.08.2021. Загальний розмір пенсії за справою щомісячно в сумі 10753,93 грн з 06.08.2021. Пенсійний лист № сформований 18.04.2023, про що вказано і позивачем у позові /зворот. а. с. 9/.

Також суд вказує, що відповідно до заяви ОСОБА_1 від 17.05.21 його з 17.05.2021 було переведено на пенсію по інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції відповідно до ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується протоколом за пенсійною справою від 20.05.2021 /а. с. 7/. Відповідно до вказаного протоколу загальний розмір пенсії за справою щомісячно в сумі 9268,33 грн з 17.05.2021.

06.08.2021 ОСОБА_1 надав заяву про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» /а. с. 8/.

При цьому, відповідно до підпункту 3 пункту 5 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою правлінь Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02 березня 2023 року № 10-1), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.04.2023 за №572/39628 поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви з усіма необхідними документами.

Тож зважаючи, що позивач отримував пенсію по інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції відповідно до ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та 06.08.2021 подав заяву про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то відповідач правомірно призначив пенсію з 06.08.2021 (з дати подачі заяви про переведення з одного виду на інший).

При цьому, протоколом відповідача, який наявний також у матеріалах виконавчого провадження, підтверджується нарахування пенсії позивачу з 06.08.2021 та сформований він 18.04.2023, тобто до винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 31.10.2023.

Таким чином, станом на момент винесення оскаржуваної постанови рішення суду від 12.01.2023 у справі №620/8102/22 боржником виконано, а отже підстава для відповідальності боржника, передбачена статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження», відсутня.

У постанові від 07 березня 2018 року у справі № 127/3770/17 Верховний Суд вказав, що державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.

Суд зауважує, що державний виконавець не виконав обов`язку, передбаченого статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», в частині перевірки виконання рішення боржником, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області рішення суду від 12.01.2023 у справі №620/8102/22 та як наслідок протиправно виніс оскаржувану постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення.

За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Постанова відповідача про накладення штрафу не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, а тому наявні правові підстави для визнання постанови протиправною та такою, що підлягає скасування.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Аналогічна правова позиція щодо стягнення судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №1440/2242/18 та від 20.05.2021 у справі №420/5465/18.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн від 31.10.2023 у виконавчому провадженні №72977952.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення (підписання).

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83А,м. Чернігів,Чернігівська обл., Чернігівський р-н,14005, .

Відповідач: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, просп. Миру, 43, м. Чернігів, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, 14000, .

Повний текст рішення суду виготовлений 12 грудня 2023 року.

Суддя О.В. Заяць