Справа № 160/19071/23
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучугурної Н.В.
секретаря судового засідання Храмцова Є.В.
позивача: не з`явився;
від позивача: Сивун Т.С., адвокат;
від відповідача: Пилипчук Є.О., представник,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сивун Тетяна Сергіївна, до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: 31.07.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сивун Тетяна Сергіївна, до Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення у формі висновку Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №36/2023 від 08.02.2023, затвердженого Державного міграційною службою України 27.02.2023, яким за результатами службової перевірки паспорт громадянина України Серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 30 червня 2005 року, визнано таким, що оформлений з порушенням вимог законодавства, є недійсним та підлягає вилученню та знищенню;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області виключити з Інформаційної підсистеми «Заява про видачу паспорта громадянина України» та Інформаційної підсистеми функціональний модуль «Недійсні документи» Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Державної міграційної служби України інформацію про недійсність паспорта громадянина України Серії НОМЕР_1 , виданого 30.06.2005 Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на імя ОСОБА_1 ;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.05.2022 позивач подав до Амур-Нижньодніпровського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області заяву про оформлення та видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон. При оформленні цієї заяви позивач пред`явив паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 оформлений на ім`я ОСОБА_1 , який був виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області. 08.02.2023 відповідач прийняв рішення у формі висновку №36/2023, яким за результатами службової перевірки паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 оформлений на ім`я ОСОБА_1 визнано таким, що оформлений з порушенням вимог законодавства, є недійсним, підлягає вилученню і знищенню. Висновок мотивований тим, що позивач не є громадянином України. Позивач не погоджується із зазначеним висновком, тому й звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою суду від 03.08.2023 прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; установлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
24.08.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування відзиву відповідач указує, що ним правомірно прийнято оскаржуваний у цій справі висновок. Так, перевірка за обліками, які ведуться територіальними органами/підрозділами ДМС України та безпосередньо відділом з питань громадянства управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУДМС у Дніпропетровській області показала, що ОСОБА_1 серед осіб, які звертались із заявою щодо набуття/прийняття, підтвердження громадянства України - не значиться. Отже законодавство з питань громадянства виключає можливість набути громадянство України автоматично та вважати ОСОБА_1 таким, що набув громадянство України у порядку передбаченому законами України або міжнародними договорами України не має підстав, оскільки він не проходив процедури, передбачені Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 №215.
25.08.2023 до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що згідно з чинним законодавством України, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Оформлення та факт видачі позивачу паспорта громадянина України є зовнішньою юридичною формою документального засвідчення факту громадянства України позивача. Відповідачем не надано жодних доказів, що станом на цей час позивач є громадянином рф та чи був він взагалі документований паспортом громадянина рф. Відповідач у своєму висновку не встановив, а у відзиві не зазначив, що позивачем надані неправдиві відомості або фальшиві документи отримання для паспорту громадянина України. В свою чергу, позивач як фізична особа не має повноважень контролювати посадових осіб щодо належного виконання ними своїх повноважень, та не несе відповідальності за належне оформлення особистих справ, зберігання документів посадовими особами уповноваженого органу.
У відзиві відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи за участю представника Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області в порядку загального позовного провадження.
26.09.2023 до суду через систему «Електронний суд» від позивач надійшли додаткові пояснення у справі, в яких звернуто увагу на те, що визнавши недійсним паспорт громадянина України позивача, як і визнавши його громадянином рф, відповідач порушує права та інтереси не тільки самого позивача, а і його дружини та неповнолітньої дитини. Дружина у 2009 році виходила заміж за позивача як за громадянина України, і дитина народилася від громадянина України, і весь цей час дружина вважала (і вважає), що її чоловік та батьком її дитини є саме громадянин України. На момент одруження та народження дитини паспорт громадянина України позивача є дійсним, і на сьогодні оскаржуваний висновок несе негативні наслідки та суперечки в їх відносин. Фактично правова позиція відповідача побудовано на тому, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб уповноваженого органу (на той час - МВС України), неналежного зберігання ними документів тощо, паспорт громадянина України позивачу було видано з порушенням вимог законодавства України. Однак, при цьому відповідач помилково вважає, що вказані ним порушення можна виправити шляхом визнання недійсним та знищенням паспорту громадянина України позивача. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Ухвалою суду від 03.08.2023 витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів службової перевірки, за результатами якої був прийнятий оскаржуваний у цій справі висновок.
Витребувані судом документи були надані до суду 24.08.2023.
Ухвалою суду від 05.09.2023 підготовче засідання призначено на 27 вересня 2023 року на 10:00 год.
27.09.2023 у підготовче судове засідання з`явились представник позивача Сивун Т.С. та представник відповідача Булах Є.Ю. Позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У судовому засіданні оголошено перерву до 11:00 год. 11.10.2023.
11.10.2023 підготовче судове засідання відбулось за участю представника позивача Сивун Т.С. та представника відповідача Пилипчука Є.О. Позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Ухвалою, занесено до протоколу судового засідання від 11.10.2023, суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 30.10.2023 на 10:00 год.
30.10.2023 розгляд справи не відбувся через такі обставини.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому дія воєнного стану неодноразово продовжувалась.
Останнім Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб, тобто до 15 листопада 2023 року.
Так, на призначену дату та час судового засідання у цій справі у Дніпропетровській області у зв`язку з можливістю ракетних обстрілів Російською Федерацією території України було оголошено повітряну тривогу.
02.06.2023 у Дніпропетровському окружному адміністративному суді прийнято наказ №142-од «Про організацію роботи суду під час оголошення сигналу повітряної тривоги або інших сповіщень про небезпеку, які надходять від органів управління цивільного захисту». Наказ прийнято відповідно до статті 3 Конституції України, статті 30 Кодексу цивільного захисту України, Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, рішення Ради суддів України від 24.02.2022 №9, рекомендацій Ради суддів України щодо роботи в умовах воєнного стану від 02.03.2022, рішення Ради суддів України від 05.08.2022 №23, з метою збереження життя, здоров`я і забезпечення безпеки працівників та відвідувачів суду. У наказі зазначено, що у разі оповіщення сигналу повітряної тривоги або інших сповіщень про небезпеку, які надходять від органів управління цивільного захисту, суддям та працівникам суду тимчасово припинити виконання роботи до усунення обставин, які зумовили таку небезпеку.
Також суд зазначає, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.
В той же час, згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Про наступну дату судового засідання (15.11.2023 о 10:00 год.) учасники справи були повідомлені повістками про виклик.
15.11.2023 справа була знята з розгляду через оголошену повітряну тривогу на території Дніпропетровської області.
Про наступну дату судового засідання (24.11.2023 о 10:00 год.) учасники справи були повідомлені повістками про виклик.
24.11.2023 у судове засідання прибули представник позивача Сивун Т.С. та представник відповідача Пилипчук Є.О. Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
24.11.2023 у судовому засіданні була оголошена перерва до 13:00 год. 27.11.2023.
27.11.2023 розгляд справи не відбувся через оголошену повітряну тривогу на території Дніпропетровської області.
Про наступну дату судового засідання (29.11.2023 о 13:00 год.) учасники справи були повідомлені повістками про виклик.
29.11.2023 судове засідання проведено за участю представника позивача Сивун Т.С. та представника відповідача Пилипчука Є.О. Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
У судовому засіданні 29.11.2023 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
28 травня 2022 року до Амур-Нижньодніпровського відділу у мсті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області з метою отримання адміністративної послуги оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон звернувся гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Капустянка Савранського району Одеської області (заява-анкета №21399129, стан - відмовлено), який під час звернення надав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 30.06.2005 Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області.
В рамках розгляду заяви-анкети №21399129, згідно з вимогами Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою КМУ від 07 травня 2014 року №152 (зі змінами), працівниками Соборного відділу у місті Дніпрі ГУДМС у Дніпропетровській області, який є володільцем картотек заяв про видачу паспортів Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області проведена перевірка належності до громадянства України заявника та здійснені відповідні перевірки за наявними обліками територіальних органів/підрозділів ДМС.
За результатом проведених перевірок встановлено, що заяву про видачу паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 в інформаційній підсистемі «Заява про видачу паспорта громадянина України» ЄІАС УМП не виявлено.
Разом з тим, 30.06.2005 Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 згідно Книги обліку надходження і витрачання бланків паспортів (колишня форма-2) інв. №6475, розпочата 23.06.2004, закінчена 24.11.2005 здійснено списання бланку паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .
За даними ЄАІС УМП, 13.12.2007 на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , терміном дії до 13.12.2017, орган видачі - 1202, стан недійсний, вилучений та знищений 01.06.2022 згідно з актом знищення №1210/2160-22.
За обліками відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (лист від 25.06.2022 №1135 разом з матеріалами перевірки), ОСОБА_1 з 18.10.2022 по 10.10.2006 за паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_3 , виданим 18.06.1996 УВС міста Воркута російської федерації та за паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 значився зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .
З 07.12.2006 ОСОБА_1 за даними СПЗ РТГ за паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 .
Перевіркою обліків територіальних органів/підрозділів ДМС, встановлено, що за обліками Савранського сектору ГУДМС у Одеській області, 24.03.1977 на ім`я ОСОБА_1 оформлено та видано паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_4 , виданий Савранським РВВС Одеської області . Документування ОСОБА_1 паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_4 здійснювалось, у зв`язку із досягненням 16-річного віку та на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 14.02.1961 сільською радою Савранського району Одеської області та місцем проживання у заяві зазначена адреса: АДРЕСА_3 .
Згідно з написом внесеним у графі «службові відмітки» архівної заяви про видачу паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_4 , 09.09.1986 паспортний документ знищений, як не витребуваний після призиву до радянської армії.
З метою підтвердження або спростування факту постійного проживання ОСОБА_1 станом на 24.08.1991 на території України здійснена перевірка реєстраційних обліків.
Зокрема, 27.12.2022 за вих.№121-1053/1212/1-22 та 24.01.2023 за вих. №1212-75/1212-22 до Департаменту надання адміністративних послуг та дозвільних процедур Одеської міської ради направлено відповідні запити. У відповідь на вказані запити надано інформацію про невстановлення даних у наявних обліках.
Разом з тим, перевірка архівних обліків Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУДМС у Дніпропетровській області показала, що 21.06.2002 УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 , як громадянин російської федерації був документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_6 , терміном дії до 01.01.2003.
25.04.2003 рішенням УМВС України в Дніпропетровській області термін дії вищезазначеної посвідки на постійне проживання в Україні продовжено безстроково та на момент перевірки вона є дійсною.
Згідно з матеріалами архівної справи про оформлення та видачу посвідки на постійне проживання в Україні №3125, 10.10.1998 громадянин російської федерації ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з громадянкою російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою м. Харків.
У 1999 році подружжя прибуло в Україну з російської федерації з метою постійного проживання.
Після прибуття в Україну ОСОБА_1 звернувся до ВПР та МР УМВС України в Полтавській області з заявою на постійне проживання та 28.12.1999 отримав першу посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_7 , терміном дії до 28.12.2001, на підставі статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства) (у редакції 1994 року).
У 2001 році ОСОБА_1 переїхав до міста Дніпро та у подальшому УМВС України в Дніпропетровській області йому декілька разів здійснювався обмін посвідок на постійне проживання в Україні. Архівна справа про оформлення та видачу посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_8 була передана до УМВС України в Дніпропетровській області для подальшого обліку та зберігання.
Про все наведене вище йдеться у висновку службової перевірки №36/2023 Головного управління ДМС у Дніпропетровській області за фактом оформлення та видачі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 з порушенням вимог законодавства. Висновок 27.02.2023 був затверджений директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України Марією Гарник .
Отже, законодавство з питань громадянства виключає можливість набути громадянство України автоматично та вважати ОСОБА_1 таким, що набув громадянство України у порядку передбаченому законами України або міжнародними договорами України не має підстав, оскільки він не проходив процедури передбачені Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.01.2001 №215.
Також у висновку зазначено, що підстав для документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України серії НОМЕР_9 не було та рішення про видачу паспортного документу прийнято з порушенням вимог законодавства України.
За результатами службової перевірки, після проведення якої і був складений вказаний вище висновок, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 30.06.2005 Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 , слід вважати оформленим з порушенням вимог законодавства про громадянство України, пунктів 1, 2, 12, 13 Положення, пунктів 7, 8, 21 Інструкції №316, та, керуючись підпунктом 8 пункту 108 Порядку №302, недійсним та таким, що підлягає вилученню і знищенню.
Отже, органами Державної міграційної служби України був визнаний недійсним і таким, що підлягає вилученню і знищенню паспорт громадянина України серії НОМЕР_9 , виданий на ім`я ОСОБА_1 (позивача у справі), через те, що ОСОБА_1 не набув у встановленому законодавством порядку громадянство України.
Позивач не погоджується із зазначеним вище висновком органів Державної міграційної служби України, тому й звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Статтею 25 Конституції України встановлено, що громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство. Громадянин України не може бути вигнаний за межі України або виданий іншій державі. Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються: громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.
Згідно з п. 26 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України приймає рішення про прийняття до громадянства України та припинення громадянства України, про надання притулку в Україні.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III (далі - Закон №2235-III, застосовується в редакції, чинній станом на 19.10.2005 - дату видачі позивачу паспорта громадянина України).
Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону №2235-III у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Статтею 2 Закону №2235-III передбачено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: 1) єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України; 2) запобігання виникненню випадків без громадянства; 3) неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; 4) визнання права громадянина України на зміну громадянства; 5) неможливості автоматичного набуття громадянства України іноземцем чи особою без громадянства внаслідок укладення шлюбу з громадянином України або набуття громадянства України його дружиною (чоловіком) та автоматичного припинення громадянства України одним з подружжя внаслідок припинення шлюбу або припинення громадянства України другим з подружжя; 6) рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України; 7) збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.
Згідно зі ст. 3 Закону №2235-III громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Статтею 5 Закону №2235-III встановлено, що документами, що підтверджують громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.
Відповідно до ст. 6 Закону №2235-III громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Згідно зі ст. 19 Закону №2235-III підставами для втрати громадянства України є: 1) добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття; 2) набуття особою громадянства України на підставі статті 9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів; 3) добровільний вступ на військову службу іншої держави, яка відповідно до законодавства цієї держави не є загальним військовим обов`язком чи альтернативною (невійськовою) службою.
Пунктами 1, 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII (далі - Положення №2503-XII, застосовується в редакції, чинній станом на 19.10.2005 року - дату видачі позивачу паспорта громадянина України) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Згідно з п. 13 розділу ІІ Положення для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
Основні положення практичної діяльності паспортної служби органів внутрішніх справ щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України визначала Інструкція щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.08.1994 №316 (далі - Інструкція №316, застосовується в редакції, чинній станом на 19.10.2005 року - дату видачі позивачу паспорта громадянина України).
Згідно з п. 6 Інструкції №316 видача громадянам паспортів проводиться на підставі свідоцтва про народження. При відсутності в органах реєстрації актів громадського стану актових записів про реєстрацію народження паспорти громадянам віком понад 16 років можуть бути видані на підставі одного з таких документів, що підтверджують час і місце народження, зокрема, довідки про прийняття до громадянства України.
Пунктом 21 Інструкції №316 передбачено, що іноземцям і особам без громадянства, які прийняті до громадянства України, паспорти видаються за місцем проживання на підставі довідок ВВІР Управлінь (відділів) паспортної, реєстраційної та міграційної роботи головних управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, м.Києві та Київській області, управлінь МВС України в областях і м.Севастополі. У розділі «Службові відмітки» заяв форми №1 вказується, коли, яким рішенням дані особи прийняті до громадянства України та з якого громадянства (підданства). Наприклад: «Прийнятий до громадянства України з громадянства Республіки Польща Указом Президента України від 15 грудня 1994 р., протокол N 17». У заявах форми № 1 на паспорти, видані в порядку обміну, відомості про прийняття до громадянства України можна вказувати зі слів заявника.
Відповідно до підпункту 8 п. 108 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (далі - Порядок №302), паспорт визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується в разі: оформлення паспорта/паспорта зразка 1994 року з порушенням вимог законодавства.
Пунктом 109 Порядку №302 передбачено, що у разі коли рішення про оформлення паспорта/паспорта зразка 1994 року прийнято працівником з порушенням вимог законодавства, керівник структурного підрозділу відповідного територіального органу/ територіального підрозділу ДМС або його заступник проводить службову перевірку. За результатами перевірки складається висновок про визнання паспорта недійсним та таким, що підлягає вилученню, анулюванню та знищенню, у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, погоджується його безпосереднім керівником та керівником територіального органу ДМС або його заступником. Висновки разом з матеріалами перевірки надсилаються до ДМС для затвердження. За результатами розгляду та в разі наявності підстав для визнання паспорта таким, що оформлений з порушенням вимог законодавства, висновки затверджуються керівником структурного підрозділу ДМС. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС, а другий - надсилається до територіального органу ДМС. Висновки та матеріали перевірки зберігаються протягом 75 років. У разі визнання паспорта/паспорта зразка 1994 року недійсним відповідно до підпункту 8 пункту 108 цього Порядку висновок про визнання паспорта недійсним та таким, що підлягає вилученню, анулюванню та знищенню, повинен містити посилання на конкретні норми законодавства, що були порушені.
Так, позивач указує на протиправність висновку з огляду на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Капустянка Савранського району Одеської області (батьки за національністю українці), станом на 1991 рік проживав на території Республіки Комі АССР, але у 1999 році повернувся до України, вже тривалий час проживає на території України, у 2005 році отримав паспорт громадянина України. Крім того, позивачу 13 грудня 2007 року було оформлено й паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_10 з терміном дії до 13.12.2017. Також, увесь час проживання на території України позивач добросовісно користувався правами та виконував обов`язки, передбачені законодавством саме для громадян України.
Проте позивач конкретних тверджень про наявність у нього громадянства України, обставин та порядку його набуття не висловлював, пояснень з цього приводу не надав.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На виконання вказаних норм відповідачем надано матеріали перевірки за фактом оформлення та видачі позивачу паспорта 2005 року. Згідно з висновком, складеним за результатами перевірки, заяву позивача про видачу паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 в інформаційній підсистемі «Заява про видачу паспорта громадянина України» не виявлено.
Крім цього, відсутня інформація про звернення позивача із клопотанням щодо оформлення документів про набуття громадянства України чи встановлення належності до громадянства України.
Суд вважає висловлені аргументи достатніми для оцінки висновку як правомірного правового акту, прийнятого на підставі достатніх правових та фактичних підстав.
В свою чергу згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.
Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №520/2261/19.
За обставин цієї справи позивачем не надано жодних пояснень щодо набуття ним громадянства України, в т.ч. доведення питання факту щодо набуття ним громадянства України. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження набуття позивачем громадянства України, що також вказує на правомірність висновку, зміст якого зводиться до визнання недійсним паспорта громадянина України особи, яка не набула громадянство України.
Суд зазначає, що положення законодавства про те, що паспорт підтверджує громадянство України (ст. 5 Закону №2235-III, п. 1 Положення №2503-XII), є нерозривно пов`язаними та застосовуються разом з положеннями законодавства про належність до громадянства України та його набуття (ст. 3, 6 Закону №2235-III), при цьому у відповідній системі правового регулювання наявність громадянства є змістом, а паспорт громадянина України - формою, яка підтверджує та формалізує зміст, є його наслідком. Набуття паспорта громадянина України є правомірним виключно в разі набуття громадянства України, в свою чергу наявність паспорта без громадянства є протиправним правовим становищем.
Відповідно, розглядаючи спір про правомірність рішення органу Державної міграційної служби України щодо недійсності паспорта громадянина України судом має здійснюватися в т.ч. перевірка набуття особою громадянства України. У цій справі відповідачем на підтвердження законності висновку надано належні докази, які в своїй сукупності підтверджують правомірність висновку, згідно з яким скасування паспорта виданого на ім`я позивача було здійснено у зв`язку з не набуттям позивачем громадянства України. В свою чергу позивач не надав жодного доказу на підтвердження факту та обставини набуття ним громадянства України, також позивачем не надано пояснень з цього приводу. Водночас, саме позивач мав довести обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а у спорі про недійсність паспорта через відсутність громадянства обставини набуття такого громадянства та сам факт такого набуття є визначальними.
Набуття документа на підтвердження громадянства України, в т.ч. паспорта громадянина України, без підтвердження набуття громадянства України як такого, свідчить про набуття такого документа з порушенням законодавства, що є достатньою підставою для прийняття органом Державної міграційної служби України рішення про визнання такого документа оформленим з порушенням вимог законодавства України та, відповідно, недійсним.
Народження позивача на території колишньої УРСР, тривале його проживання на території України, отримання позивачем паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон, добросовісне користування правами та виконання обов`язків, передбачених законодавством для громадян України, не є підставою для висновку про наявність в особи громадянства, оскільки набуття громадянства України здійснюється виключно на підставі статтей 3, 6 Закону №2235-III.
У свою чергу висновок за змістом є наслідком відсутності у позивача громадянства України, а тому його правомірність оцінюється передусім через критерій обґрунтованості висновку щодо відсутності у позивача громадянства України та підтвердження або спростування такої відсутності під час судового розгляду. Як вже зазначив суд, на підтвердження законності висновку відповідачем надано належні та обґрунтовані докази, чим в повній мірі виконано вимоги ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України. Водночас докази на підтвердження набуття позивачем громадянства України в матеріалах справи відсутні, відповідні пояснення позивачем не надані.
Суд зазначає, хоча вирішення питання про дійсність паспорта і є втручанням в особисте життя особи, з огляду на обставини цієї справи воно було здійснено з легітимною метою (приведення суспільних відносин у відповідність до вимог законодавства) згідно із законодавством (відповідно до пунктів 108, 109 Порядку №302, ст. ст. 3, 6 Закону №2235-ІІІ), відповідало принципу пропорційності та було необхідним у демократичному суспільстві (документ, який особа набула без належної правової підстави, визнано недійсним), а тому таке втручання здійснено у відповідності до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч.2 ст.77 КАС України).
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд зазначає, що позовні вимоги у цій справі є такими, що задоволенню не підлягають.
Поряд з цим, суд уважає за необхідне вказати, що у висновку службової перевірки №36/2023, затвердженому 27.02.2023, вказано, що ОСОБА_1 згідно з наявними обліками ГУДМС у Дніпропетровській області значиться документованим посвідкою на постійне проживання в України серії НОМЕР_11 терміном дії безстроково, та рішень щодо визнання посвідки на постійне проживання в Україні недійсною не приймалось, у разі прийняття рішення про визнання оформленим з порушенням вимог законодавства паспорта громадянина України серії НОМЕР_9 , останнього слід вважати таким, що проживає на території України на законних підставах, як передбачено Законом України «Про імміграцію».
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
Керуючись ст. ст. 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_12 ).

Відповідач: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (вул. В. Липинського, 7, м. Дніпро, 49000, ).

Повний текст рішення складено 11.12.2023.

Суддя Н.В. Кучугурна