Справа № 400/13074/23
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 р. № 400/13074/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельника О.М. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Первомайського відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, вул. Грушевського, 29,м. Первомайськ, Миколаївська обл., Первомайський р-н,55213,вул. Декабристів, 5-А,м. Миколаїв, 54001,

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Первомайського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (надалі - відповідач) з позовними вимогами про:

- визнання протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Первомайського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області щодо відмови в оформленні та видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки;

- зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Первомайського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

Ухвалою від 30.10.2023 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачка звернулася до відповідача із заявою про оформлення паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки без застосування засобів ЄДДР, однак Первомайський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області відмовив їй у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки з огляду на те, що відсутнє відповідне рішення суду.

03.11.2023 року до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні

позову в повному обсязі.Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що відмова в оформленні і видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки прийнята на підставі та у межах повноважень, у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивачка у вересні 2023 року звернулася до відповідача із заявою про оформлення паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки без застосування засобів ЄДДР, у зв`язку з пошкодженням фото на першій сторінці паспорту, однак Первомайський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області відмовив їй у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки з огляду на те, що відсутнє відповідне рішення суду, а також зазначив, одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт а пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492- VI, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення т акого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).

Позивачка вважає дії відповідача щодо відмови у наданні їй паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ протиправними, у зв`язку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд зробив наступні висновки.

Згідно із підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року №5492-VI (надалі -Закон №5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України.

Як передбачено частиною третьою статті 13 Закону № 5492-VI, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.

За приписами частин першої - четвертої статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не

досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років.

Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Вказана справа не є типовою відносно зразкової справи № 806/3265/17 в частині предмета спору. Предметом розгляду зразкової справи є порушене право особи мати паспорт у альтернативній формі книжечки, яка не надавала згоду на обробку персональних даних, оскільки побоюється у зв`язку зі своїми переконаннями настання «тяжких» негативних наслідків в результаті майбутнього внесення персональних даних до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - ЄДДР) та присвоєння Унікального номеру запису в Реєстрі (далі - УНЗР).

Суд зазначає, що вибір позивач вже зробив, оформивши реєстраційний номер облікової картки платника податків, надавши при цьому згоду на обробку персональних даних, а також оформивши паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 виданий 08.04.2016 року та паспорт громадянина україни для виїзду за кордон НОМЕР_2 виданий 23.11.2018 року, надавши при цьому неодноразово згоду на обробку персональних даних засобами ЄДДР, і УНЗР у Реєстрі відносно позивача вже сформовано, який не змінюється при наступних операціях у Реєстрі, а тому побоювання позивача, що внесення персональних даних при оформленні наступного паспорта громадянина України у вигляді ID-картки спричинить шкоду її приватному життю є необгрунтованими

Суд вказує, що позивачка не відносить себе до окремої суспільної групи осіб, які керуючись релігійними переконаннями, відмовляються від документування їх засобами ЄДДР згідно чинного закону, акцент на чому зроблено в зразковій справі.

Жодних обмежень за певними ознаками, так само як і недотримання принципу пропорційності під час виготовлення паспорта громадянина України у формі ID-картки, немає. Так, у мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2019 року 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) зокрема, зазначено, що державою повинні враховуватися «побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю», документування паспортними документами має досягатися «без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря».

Позивачка обґрунтовує свій позов відмовою від внесення відомостей до ЄДДР та присвоєння УНЗР, однак при розгляді Зразкової справи Велика Палата Верховного Суду захистила саме реальні побоювання громадян, які відмовляються від надання згоди на обробку персональних даних до ЄДДР «у зв`язку з побоюванням настання негативних наслідків цифрових ідентифікаторів у виді УНЗР» з огляду виключно на релігійні переконання, а не просте небажання, яке виявляє позивачка.

Відмова від обробки персональних даних у цьому випадку не може мати часткового характеру. Так громадянин не може погодитись на часткову обробку інформації (наприклад дозволити обробку лише імені, а не по- батькові тощо), чи надавати згоду на обробку лише у випадку, коли мета обробки задовольняє його певні естетичні смаки чи приватні інтереси, якщо не йде мова про чутливі фактори втручання в особисте життя людини, які можна прирівняти до непосильного для неї тягаря. У мотивувальній частині Зразкового рішення зазначено, що документування паспортними документами має досягатися «без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря».

Позивачка жодним чином не обґрунтувала, яким чином оформлення такого ж паспорта засобами ЄДДР у формі картки, впливає на її релігійні переконання чи втручання держави в її приватне та сімейне життя, тобто виникає питання чи справді є оформлення паспорта громадянина України у вигляді ID-картки для позивача «надмірним тягарем», на що наголошено в Зразковій справі, з огляду на те, що особою вже оформлено два паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а

також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі (УНЗР) є незмінним.

Судом було встановлено, що 18.03.2016 року за своїм добровільним волевиявленням, за власним бажанням та особистою ініціативою ОСОБА_1 звернулась до Личаківського РВ у м. Львів ГУДМС України у Львівській області для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. При цьому добровільно подала заяву-анкету від 18.03.2016 року для внесення інформації до ЄДДР у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 виданий 08.04.2016 року, факт чого засвідчив власноручними підписами ( заява-анкета додається).

Також, 13.11.2018 року за власним бажанням та особистою ініціативою ОСОБА_1 звернулась до Личаківського РВ у м. Львів ГУДМС України у Львівській області для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. При цьому повторно добровільно подала заяву-анкету № 12650890 від 13.11.2018 року для внесення інформації до ЄДДР у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 виданий 23.11.2018 року, факт чого засвідчив власноручними підписами (заява-анкета додається).

Велика Палата Верховного суду захистила реальні побоювання громадян, які відмовляються від внесення персональних даних в ЄДДР з релігійних переконань.

Однак, персональні дані позивачки вже внесені до ЄДДР при оформленні паспортів громадянина України для виїзду за кордон. Правомірність дій УДМС у Миколаївській області щодо відмови в оформленні та видачі паспорта-книжечки зразка 1994 року позивачу підтверджується наступним.

Так, за касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у аналогічній справі № 0940/2105/18, суд касаційної інстанції відкрив касаційне провадження, оскільки така справа не є типовою щодо Зразкової справи, і постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.08.2019 року у справі № 0940/2105/18 (адміністративне провадження №К/9901/15711/19) справу повернуто на новий розгляд у суд першої інстанції, зокрема, у зв`язку із неподанням судами попередніх інстанцій оцінки обставині, що позивач подала заяву-анкету та документи на оформлення паспорта у вигляді ID-картки, надавши згоду на обробку персональних даних, в результаті обробки персональних даних присвоєно унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (УНЗР). Дані заяви-анкети для внесення інформації до ЄДДР є одночасно згодою на обробку персональних даних засобами Єдиного державного демографічного реєстру України. Заяви- анкети починаються з наступної фрази «Я, ОСОБА_1 , прошу внести до Єдиного державного демографічного реєстру таку інформацію про мене:», далі зазначаються персональні дані, які заявник добровільно надає про себе, і які вносяться до ЄДДР.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» від 1 червня 2010 року №2297-VI (далі - Закон №2297-VI) згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 7 цього Закону визначено, що обробка персональних даних не забороняється, якщо вона здійснюється за умови надання суб`єктом персональних даних однозначної згоди на обробку таких даних.

Відповідно факт звернення особи (ініціатором є сам заявник) до будь-якого компетентного органу державної влади (в даному випадку до органів міграційної служби),

який фіксується шляхом формування заяви встановленого зразка (заяви-анкети), посвідчує юридичний факт надання особою добровільної згоди на обробку персональних даних засобами електронного реєстру. Така заява і є згодою на обробку персональних даних згідно із Законом України «Про захист персональних даних».

Відповідно до п.2 ч.1 статті 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон про ЄДДР) біометричні дані - сукупність даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб (біометричні дані, параметри, відцифрований підпис особи, відцифрований образ обличчя особи, відцифровані відбитки пальців рук).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, да а та відомості про особу, яка оформила заяву -анкету (в електронній формі).

Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.За частиною першою статті 13 Закону № 5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України (підпункт а пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492- VI.

Отже, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).

Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в особі Первомайського відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Грушевського, 29,м. Первомайськ, Миколаївська обл., Первомайський р-н, 55213 ) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі поданя апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцятиднів з дня його проголошення.

Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Мельник