Справа № 200/55/23
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року справа №200/55/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г.,

за участі секретаря судового засідання Азарової К.В.,

представника позивача Зудінова О.О.,

представника відповідача Лов`як С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги адвоката Зудінова Олега Олексійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 , Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року у справі № 200/55/23 (головуючий І інстанції Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 01.12.2022 про звільнення з посади на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України;

- зобов`язати Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2022 про звільнення з посади на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України та прийняти за результатами розгляду рішення з урахуванням висновків суду у цій справі.

В обгрунтування позову зазначила, що наказом відповідача від 04.10.2021 № 648-к позивача звільнено із займаної посади 04.10.2021 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ "Про державну службу" в зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності.

Судовим рішенням, яке набрало законної сили наказ відповідача від 04.10.2021 № 648-к визнано протиправним та скасовано, а позивача поновлено на роботі з 05.10.2021, в цій частині рішення допущено до негайного виконання.

Проте, відповідачем рішення в частині поновлення позивача негайно не виконувалося.

В зв`язку з цим, позивач направила до відповідача заяву від 01.12.2022, підписану кваліфікованим цифровим підписом, відповідно до якої просила звільнити її з посади за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП з виплатою відповідної вихідної допомоги.

Відповідач повідомив, що заяви, зокрема, про звільнення з посади, оформляються власноруч і підписуються із зазначенням дати.

Позивач знову направила на адресу відповідача заяву про звільнення від 09.12.2022 року, яка підписана кваліфікованим цифровим підписом, в який повідомила, що заява про звільнення від 01.12.2022 оформлена нею власноруч в електронній формі та підписана кваліфікованим електронним підписом.

Відповідачем знову надана аналогічна відповідь.

Рішення по суті порушеного позивачем в заяві від 01.12.2022 питання про її звільнення відповідачем станом на день звернення до суду з позовом не прийнято.

Така бездіяльність відповідача є протиправною.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 01.12.2022 щодо звільнення з посади на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України на користь ОСОБА_1 судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач та представник позивача звернулися з апеляційними скаргами.

Представник позивача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Обгрунтування апеляційної скарги представник позивача.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2022 про звільнення з посади на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України та прийняття за результатами розгляду рішення, взагалі не обгрунтував підстави відмови в задоволенні цієї частини вимог.

Також суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача.

Відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обгрунтування апеляційної скарги відповідача.

Суд першої інстанції не дослідив зміст заяви позивача про звільнення від 01.12.2022 року та причини, які спонукали її на звільнення відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП.

Оскільки її електронне звернення (заява) не відповідала вимогам наказу № 64 від 22.03.2016 в частині надання заяви про звільнення власноруч з підписанням та зазначенням дати, відповідачем відповідно до законодавства розглянуто лист ОСОБА_1 від 01.12.2022 та надана відповідь.

Суд першої інстанції, стягуючи на користь позивача витрати на правничу допомогу, не звернув уваги, що документи, надані позивачем на підтвердження витрат на допомогу адвоката, не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Представник відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив задовольнити його апеляційну скаргу.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, розглядаючи апеляційні скарги в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

Позивачу присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 27.05.2021 № 317-к "Про призначення ОСОБА_1 " ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Управління внутрішнього аудиту, як таку, що визначена переможцем конкурсу.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 04.10.2021 № 648-к "Про звільнення ОСОБА_1 " звільнено ОСОБА_1 , начальника Управління внутрішнього аудиту, із займаної посади з 04.10.2021 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису державного органу без скорочення чисельності, на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу".

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.09.2022 у справі № 640/31309/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства інфраструктури України № 648-к від 04.10.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту та контролю або на іншій рівнозначній посаді з 05.10.2021.

Стягнуто з Міністерства інфраструктури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1451915,64 грн 64 копійки.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Міністерства інфраструктури України заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2022 у справі № 640/31309/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії вирішено:

допустити до негайного виконання рішення суду від 28.09.2022 в частині стягнення з Міністерства інфраструктури України заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць у розмірі 103708,23 грн (сто три тисячі сімсот вісім) грн. 23 коп;

допустити до негайного виконання рішення суду від 28.09.2022 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту та контролю або на іншій рівнозначній посаді з 05.10.2021;

стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства інфраструктури України на користь ОСОБА_1 у розмірі 25000,00 грн.

04.11.2022 представник позивача звернувся до Міністерства інфраструктури України із заявою, підписаною кваліфікаційним електронним підписом Зудінова О.О. , в якій просив відповідача добровільно виконати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.09.2022 у справі № 640/31309/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту та контролю або на іншій рівнозначній посаді з 05.10.2021.

Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 25.11.2022 № 107-к "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 " ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту з 05.10.2021. Підстава: рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.09.2022 у справі № 640/31309/21 та додаткове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2022 у справі № 640/31309/21.

25.11.2022 Міністерство інфраструктури України направило позивачу лист вих.№ 6046/10/14-22 в якому, зокрема, просило позивача прибути до Управління кадрової роботи Міністерства інфраструктури України для оформлення поновлення на роботі.

27.11.2022 позивач звернулась до Міністерства інфраструктури України із заявою, відповідно до якої, зокрема, просила надіслати копію наказу про поновлення її на роботі засобами електронної пошти на адресу: . Виплатити належні їй кошти відповідно до рішення суду.

30.11.2022 відповідач листом вих. № 3965/10/ЗВГ-22 повідомив позивача, зокрема, що її поновлено на роботі з 05.10.2021 відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 25.11.2022 № 107-к "Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ", а також про необхідність з`явитися до Управління кадрової роботи Міністерства інфраструктури України для ознайомлення з відповідним наказом, внесення запису до трудової книжки та приступити до виконання службових обов`язків.

01.12.2022 позивач направила до Міністерством інфраструктури України заяву, підписану кваліфікаційним електронним підписом ОСОБА_1 , в якій зазначила, що у зв`язку з невиконанням Міністерством інфраструктури України у відношенні неї законодавства про працю, зокрема, приписів частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2, частини восьмої статті 235 Кодексу законів про працю України, просила в день отримання цієї заяви звільнити її з посади за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України з виплатою відповідної вихідної допомоги.

08.12.2022 Міністерством інфраструктури України листом вих. № 8640/15/10-22 розглянуло заяву представника позивача від 04.11.2022 вих. № 09/21ПОМЗ-3 (від 07.11.2022 № 38664/0/7-22) щодо виконання судового рішення та повідомило про добровільне виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва. Відповідно до пункту 2 резолютивної частини додаткового рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2022 у справі № 640/31309/21 ОСОБА_1 поновлено на роботі з 05.10.2021.

09.12.2022 відповідач листом вих.№ 4041/10/ЗВГ-22 повідомив позивача, що відповідно до наказу Національного агентства України з питань державної служби від 22.03.2016 № 64 "Про затвердження Порядку ведення та зберігання особових справ державних службовців", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2016 за № 567/28697, заяви про призначення, переведення на іншу посаду, звільнення з посади тощо оформляються власноруч і підписуються із зазначенням дати. Наказом Міністерства інфраструктури України від 25.11.2022 № 107-к "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " позивач поновлена на роботі з 05.10.2021, та просив надати пояснення до 10.12.2022 щодо причин відсутності позивача на робочому місці.

09.12.2022 позивач направила відповідачу заяву, підписану кваліфікованим цифровим підписом, в який повідомила, зокрема, що заява про звільнення від 01.12.2022 оформлена нею власноруч в електронній формі та підписана кваліфікованим електронним підписом, та просила невідкладно повідомити про рішення, прийняте за результатом розгляду її заяви від 01.12.2022.

15.12.2022 відповідач листом вих. № 8887/10/10-22 повідомив позивача, що відповідно до Порядку ведення та зберігання особових справ державних службовців, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби від 22.03.2016 № 64 "Про затвердження Порядку ведення та зберігання особових справ державних службовців", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2016 за № 567/28697, заяви про призначення, переведення на іншу посаду, звільнення з посади тощо, оформляються власноруч і підписуються із зазначенням дати.

Листом Державної казначейської служби України від 02.01.2023 № 12-06-06-/43 відповідача повідомлено про безспірне списання коштів з рахунку боржника, що відповідно до пункту 34 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, на виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2022 по справі № 640/31309/21, 28.12.2022 проведено списання коштів з рахунка, що належить Міністерству інфраструктури України, на загальну суму 103708,23 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2023 у справі № 640/31309/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії замінено відповідача у справі - Міністерство інфраструктури України на Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України.

Апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.09.2022 скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства інфраструктури України № 648-к від 04.10.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту з 05.10.2021.

Стягнуто з Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.10.2021 по 09.02.2023 у розмірі 1999264 грн 79 коп.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 103708 грн 23 коп, допущено до негайного виконання.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2023 у справі № 640/31309/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства інфраструктури України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України задоволено частково.

Додаткове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2022 в частині допущення до негайного виконання рішення суду від 28.09.2022 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту та контролю або на іншій рівнозначній посаду та щодо стягнення з Міністерства інфраструктури України заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць скасовано.

В іншій частині додаткове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2022 залишено без змін.

10.02.2023 позивач направила відповідачу засобами електронного зв`язку заяву підписану кваліфікованим цифровим підписом та заяву підписану власноруч, в яких просила відповідача, зокрема:

- звільнити її з посади за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України з виплатою відповідної вихідної допомоги;

- надати їй відпустку без збереження заробітної плати тривалістю до звільнення з посади.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 13.02.2023 № 5-к "Про надання відпустки ОСОБА_1 " надати ОСОБА_1 , начальнику Управління внутрішнього аудиту, відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 90 календарних днів з 13.02.2023 по 13.05.2023, як такій що виїхала за межі території України у період дії воєнного стану.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 10.05.2023 № 502-к "Про звільнення ОСОБА_1 " звільнено ОСОБА_1 , начальника Управління внутрішнього аудиту, із займаної посади 15.05.2023 за власним бажанням відповідно до частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України.

Зазначено управлінню бухгалтерського обліку та звітності здійснити розрахунки та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, грошову компенсацію за 19 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 27.05.2021 по 26.05.2022, за 21 календарній день невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 27.05.2022 по 15.05.2023, за 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби 28 років та за 15 календарних днів невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби 29 років.

Підстава: заява ОСОБА_1 , стаття 44 Кодексу законів про працю України, стаття 24 Закону України "Про відпустки", стаття 12 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", Закон України "Про затвердження Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не розгляду заяви від 01.12.2022 про звільнення з посади на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, третьою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Використання примусової праці забороняється.

На підставі частини першої статті 5 Закону України «Про державну службу» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Частиною другою статті 5 Закону України «Про державну службу» встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Отже, пріоритетними є норми спеціального закону - Закону України "Про державну службу", а норми законодавства про працю поширюється на державних службовців в тій частині відносин, які не врегульовані спеціальним Законом.

Спеціальні підстави припинення державної служби зазначені статтею 83 Закону України "Про державну службу".

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).

Згідно зі статтею 86 Закону "Про державну службу" державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

На підставі частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Як визначено частиною третьою статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Тобто, частина третя статті 38 КЗпП України визначає випадки звільнення працівника в строки, про які він просить, за умови не виконання роботодавцем, зокрема, законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, що підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

При цьому частина перша статті 38 КЗпП не містить такої умови звільнення робітника у визначені ним строки за власним бажанням, як не виконання роботодавцем законодавства про працю, що підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а передбачає випадки неможливості продовження роботи працівником за наявності відповідних підстав (переїзд на нове місце навчання, вступ до закладу освіти тощо)

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Як свідчать матеріали справи, позивач 01.12.2022 звернулася з заявою до відповідача, в якій просила звільнити її в день отримання заяви з посади за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП в зв`язку з невиконанням Міністерством щодо позивача законодавства про працю, зокрема, приписів ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2, ч. 8 ст. 235 КЗпП. (а.с.14 том 1)

На час звернення позивача з заявою про звільнення від 01.12.2022 рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року у справі № 640/31309/21 було встановлено порушення Міністерством вимог п. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2, ч. 8 ст. 235 КЗпП та визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства інфраструктури України № 648-к від 04.10.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту та контролю або на іншій рівнозначній посаді з 05.10.2021.

Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 25.11.2022 № 107-к ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Управління внутрішнього аудиту з 05.10.2021. Підстава: рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.09.2022 у справі № 640/31309/21 та додаткове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.11.2022 у справі № 640/31309/21.

З огляду на прийняття відповідачем на виконання додаткового рішення від 10.11.2022 наказу про поновлення позивача на посаді, суд першої інстанції помилково зазначив про невиконання відповідачем судового рішення про негайне поновлення ОСОБА_1 на посаді на час її звернення з заявою від 01.12.2022 про звільнення.

Між тим, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року у справі № 640/31309/21 на час звернення позивача з заявою про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП від 01.12.2022 не набрало законної сили, оскільки оскаржувалося в апеляційному порядку.

Судове рішення у справі № 640/31309/21 набрало законної сили тільки 09.02.2023 шляхом ухвалення постанови по цій справі Шостим апеляційним адміністративним судом.

Таким чином, у відповідача були відсутні підстави приймати наказ про звільнення ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП на час звернення позивача з заявою від 01.12.2022.

Як свідчать матеріали справи, наказ про звільнення ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП прийнято Міністерством на підставі її заяви 10.02.2023, після набрання законної сили рішенням у справі № 640/31309/21, а саме 10.05.2023 № 502-к, яким звільнено ОСОБА_1 , начальника Управління внутрішнього аудиту, із займаної посади 15.05.2023 за власним бажанням відповідно до частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України.

В межах цієї справи зазначений наказ позивачем не оскаржується та не є спірним.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що Міністерство не допустило протиправної бездіяльності, не прийнявши наказ про звільнення позивача за її заявою від 01.12.2022.

При цьому, посилання відповідача у відповіді від 09.12.2022 на заяву ОСОБА_1 від 01.12.2022 на необхідність подання заяви про звільнення власноруч з підписанням із зазначенням дати відповідно до наказу Національного агентства України з питань державної служби від 22.03.2016 № 64 "Про затвердження Порядку ведення та зберігання особових справ державних службовців", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2016 за № 567/28697, - не спростовують висновків суду щодо відсутності у Міністерства підстав для звільнення позивача за її заявою від 01.12.2022 згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП, як наслідок, відсутності протиправної бездіяльності.

Однак, суд вважає слушними доводи позивача про безпідставність вимог відповідача про надання заяви про звільнення власноруч з огляду на наступне.

В зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє і по теперішній час.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 № 2136-IX (в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин) цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Згідно статті 1 Закону № 2136 в зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).

Отже, під час дії в Україні воєнного стану, чинне законодавства України продовжує функціонувати та регулювати трудові відносини, окрім окремих змін. Працівник може розірвати трудовий договір за власною ініціативою без двотижневого строку попередження у зв`язку із веденням бойових дій у районі, в якому розташоване підприємство, установа, організація, та загрозою для його життя і здоров`я.

Умови воєнного стану в Україні, характер бойових дій та військової агресії РФ в більшості випадків не дають можливість працівникам подавати необхідні заяви в паперовому вигляді із власноручними підписами.

Оскільки законодавство не містить визначених форм та обсягів таких заяв, вони можуть бути складені в будь-якій формі, проте мають містити чітке, однозначне і зрозуміле волевиявлення заявника.

Тобто, письмові заяви також можуть подаватись в електронній формі з накладенням кваліфікованих електронних підписів.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

На підставі частини першої статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Закон України "Про електронний цифровий підпис" втратив чинність 07.11.2018 на підставі Закону України "Про електронні довірчі послуги" № 2155-VIII від 05.10.2017, який визначає правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації.

В розумінні цього Закону під електронним підписом визначено електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис, а електронні дані як будь-яку інформацію в електронній формі.

Таким чином, законодавство, яке чинне під час дії в країні воєнного стану, не забороняє подавати роботодавцю письмові заяви в електронній формі з накладенням кваліфікованих електронних підписів, зокрема, заяви про звільнення.

Як свідчать матеріали справи заява позивача від 01.12.2022 містить кваліфікаційний електронний підпис ОСОБА_1 , що підтверджується сторонами та не є спірним у цій справі.

Проте, оскільки ОСОБА_1 не обґрунтовувала заяву від 01.12.2022 про звільнення такими підставами, як звільнення в зв`язку з веденням бойових дій, існуванням загрози для життя і здоров`я, тому у відповідача також не було законних підстав для звільнення позивача з зазначеного нею дня.

З огляду на відсутність протиправної бездіяльності відповідача щодо неприйняття наказу про звільнення ОСОБА_1 за її заявою від 01.12.2022, суд не надає оцінку доводам представника позивача про не обгрунтування судом першої інстанції підстав відмови в задоволенні вимог про зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2022 та наголошує, що позивача вже звільнено відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП на підставі її заяви 10.02.2023 наказом від 10.05.2023 № 502-к.

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Здійснюючі апеляційний розгляд справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що обумовлює задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга представника позивача задоволенню не підлягає, оскільки її доводи спростовуються висновками суду апеляційної інстанції, викладеними в цій постанові.

В зв`язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, тому відповідно до статті 139 КАС України не можуть бути стягнуті з відповідача на її користь судові витрати по справі (витрати по сплаті судового збору, витрати на правничу допомогу).

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Зудінова Олега Олексійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року у справі № 200/55/23 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року у справі № 200/55/23 - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року у справі № 200/55/23 - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 11 грудня 2023 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв