Справа № 400/5967/22
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/5967/22
Перша інстанція: суддя Малих О.В.,

повний текст судового рішення

складено 09.08.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Крусяна А.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 у справі №400/5967/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та скасування наказу №336 від 30.09.2022

У С Т А Н О В И В:

26.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправними та такими, що суперечать нормам діючого законодавства дії посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування, призначеного наказом №329 від 25.09.2022;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 336 від 30.09.2022 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити усі грошові кошти, які не булло нараховано та виплачено ОСОБА_1 в наслідок запровадження наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 336 від 30.09.2022 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що жодних порушень функціональних обов`язків ОСОБА_1 не допускалось, а тому його безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Також, на думку позивача, його безпідставно позбавлено грошового забезпечення.

Не погоджуючись із позовними вимогами Військовою частиною НОМЕР_1 до суду першої інстанції подано відзив, у якому зазначено, що ОСОБА_1 самовільно залишив визначене йому місце несення військової служби, а тому військовослужбовця цілком правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Крім того, суб`єкт владних повноважень акцентував увагу на тому, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 у справі № 400/5967/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.09.2022 № 336 в частині позбавлення ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення за 24.09.2022.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити матросу ОСОБА_1 грошове забезпечення за 24.09.2022, відповідно до абзацу восьмого пункту 15 розділу І наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким Іншим особам».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 , а тому притягнення його до дисциплінарної відповідальності та позбавлення грошового забезпечення є цілком правомірним.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що він проходить військову службу за контрактом, а не за призовом. Також, позивач вказує, що під час службового розслідування не повинен був враховуватись рапорт командира роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 25.09.2022, який зареєстровано 24.09.2022, а також інші рапорти військовослужбовців, які перебувають у безпосередній залежності від командира тори охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 . Як наголошує ОСОБА_1 , відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження залучення його до виконання службових обов`язків 24.09.2022. На думку позивача, 24.09.2022 він мав право на відпочинок. Крім того, позивач вважає, що місце розташування підрозділу не визначено. До того ж, ОСОБА_1 акцентує увагу на наявності постанови Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.10.2022 у справі №483/808/22.

06.10.2023 військовою частиною НОМЕР_1 до П`ятого апеляційного адміністративного суду подано заперечення на апеляційну скаргу, у якій зазначено, що ОСОБА_1 правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності, адже він самовільно залишив місце несення військової служби. Крім того, відповідач вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги клопотання стосовно пропуску строку позивачем строку звернення до суду.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, апеляційним судом з`ясовано, що ОСОБА_1 військову службу в Збройних Силах України проходить за контрактом.

Відповідно до наявного у матеріалах справи контракту про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 06.07.2021, громадянин України ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе зобов`язання:

- свято і неухильно дотримуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (начальників);

- знати та сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строку контракту, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України.

З матеріалів справи убачається, що командиром роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 подано рапорт, у якому зазначено, що 24.09.2022 стрілець роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 після добового наряду (варта) приблизно о 09год. 30хв. пішов з місця розташування роти без дозволу в невідомому напрямку, а 25.09.2022 близько 08год 00хв. матрос ОСОБА_1 прибув на службу для заступання в наряд (варта).

З метою встановлення причин, умов та наслідків, що сприяли самовільному залишенню місця служби без дозволу командира та розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення ступеня вини чи невинуватості стрільця роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 , командиром військової частини НОМЕР_1 25.09.2022 видано наказ №329 «Про призначення службового розслідування».

За наслідком проведення службового розслідування було складено акт службового розслідування від 30.09.2022, у якому зазначено, що 24.09.2022 стрілець роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 після несення служби в добовому наряді (у варті №4), о 09год. 30хв. без отримання на те дозволу своїх командирів, порушивши наказ капітан-лейтенанта ОСОБА_2 , самовільно залишив місце розташування підрозділу, яке визначено командиром військової частини НОМЕР_1 , на телефонні дзвінки не відповідав, надавати пояснення свого самовільного залишення місця несення служби відмовився, на військову службу повернувся о 08год 00хв. 25.09.2022.

Невиконання матросом ОСОБА_1 наказу командира роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 капітан-лейтенанта ОСОБА_2 щодо перебування у місці розташування підрозділу та залишення місця розташування роти без дозволу командира підтверджується наявними у матеріалах справи рапортами заступника командира роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 25.09.2022 (а.с.39), командира взводу роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 (а.с.40), стрільця взводу охорони роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 (а.с.44), стрільця взводу охорони роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 (а.с.45).

У зв`язку з чим, у акті службового розслідування від 30.09.2022 запропоновано стрільця роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, слід зауважити, що 26.09.2022 о 11год 30хв. стрілок роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення стосовно невиконання своїх прямих обов`язків, наказів командирів та самовільного залишення місця розташування підрозділу

Означене підтверджується наявними у матеріалах справи рапортами заступника командира батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 від 26.09.2022 (а.с.41), головного старшини роти охорони батальйону охорони військової часини НОМЕР_1 ОСОБА_8 від 26.09.2022 (а.с.42), водія роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 від 26.09.2022 (а.с.43).

30.09.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) видано наказ №336 «Про результати службового розслідування», у якому зазначено:

1) за здійснення самовільного залишення місця розташування підрозділу, що призвело до порушення статті 11 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», а саме: беззастережно виконувати накази командир (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших військовим званням, статті 30 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», а саме: підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, статті 127 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», а саме: обов`язок матроса у воєнний час відповідає за точне та вчасне виконанню поставлених йому завдань, зокрема, завдання перебувати у визначеному місці дислокації, статті 128 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України», а саме: обов`язок матроса виконувати розпорядок дня військової частини, у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира, а після повернення доповідати йому про прибуття, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 притягнути де дисциплінарної відповідальності, оголосити йому «сувору догану».

3) за результатами службового розслідування та у зв`язку з усуненням від виконання службових обов`язків матроса ОСОБА_1 , стрільця взводу охорони роти охорони батальйону охорони, з 25.09.2022 року позбавити його:

- грошового забезпечення за 24.09.2022, відповідно до абзацу 8 пункту 15 розділу І наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким Іншим особам»;

- щомісячної премії в розмірі 247% посадового окладу та надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за вересень 2022 року, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» та телеграми Міністра оборони України від 25.02.2022 № 3164/з за період з 25.09.2022 по 30.09.2022;

- додаткової винагороди на період дії воєнного стану, пропорційної дням безпосередньої участі з розрахунку 30000 грн. за повний місяць за вересень 2022 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і навчальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 217).

Не погодившись із таким індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із статтями 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається, у тому числі, шляхом:

- виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

- особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Військова дисципліна, серед іншого, зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що Збройні Сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

Згідно із пунктом 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

- беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

Згідно із пунктом 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладено таке дисциплінарні стягнення, як сувора догана.

Згідно із ст.86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Таким чином, для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Сувора догана є одним з видів дисциплінарного стягнення, який може бути застосовано за будь-яке невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни.

Відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення. При цьому, вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

У постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 807/1325/16, правовідносини у якій подібні до спірних правовідносин, сформовано правову позицію, яка полягає у тому, що Дисциплінарний статут не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Досліджуючи подібні правовідносини Верховним Судом у постановах від 22.06.2023 у справі № 380/12332/20, від 13.07.2023 у справі №420/15045/21 викладено аналогічні правові висновки.

Крім того, колегія суддів уважає за доцільне зауважити, що в даному випадку порушення військовослужбовцем допущено під час широкомаштабного вторгнення російської федерації на територію України, у той час коли необхідно бути максимально дисциплінованим.

Отже, оскільки обраний для ОСОБА_1 вид дисциплінарної відповідальності «сувора догана» не є найсуворішим, не викликає сумнівів щодо його пропорційності та співмірності складу дисциплінарного правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності здійснено відповідно до вимог Дисциплінарного статуту та з урахуванням характеру і обставин вчиненого військовослужбовцем правопорушення під час воєнного стану в Державі.

Водночас, колегією суддів відхиляється довід позивача стосовно того, що рапорт командиром роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 було написано 25.09.2022, а зареєстровано 24.09.2022, адже така обставина у жодному разі не нівелює факт скоєного ОСОБА_1 порушення, а тим більше - обов`язку беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

З аналогічних підстав апеляційний адміністративний суд уважає необґрунтованими твердження позивача стосовно не проведення реєстрації інших рапортів військовослужбовців, які були взяті до уваги під час проведення службового розслідування.

Стосовно посилання ОСОБА_1 на те, що після добового наряду (23.09.2022) він має право на відпочинок (24.09.2022), колегія суддів зазначає, що наявність у військовослужбовця права на відпочинок після добового наряду під сумнів не ставиться.

У даних правовідносинах позивачу інкриміновано те, що ОСОБА_1 в порушення наказу командира роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 капітан-лейтенанта ОСОБА_2 без дозволу залишив місця розташування підрозділу.

Між тим, наявність такого наказу скаржником під сумнів не ставиться.

Слід також вказати, що факт винаймання позивачем житлового приміщення у 200 метрах від військової частини НОМЕР_1 не звільняє військовослужбовця від обов`язку виконувати законні накази командира.

Відносно доводу скаржника про те, що фактичного його двічі притягнуто до відповідальності за одне і те ж правопорушення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.09.2022 №336 «Про результати службового розслідування» ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді «сувора догана» за порушення вимог Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України».

Також, відносно позивача складено протокол серії А2637 №54 про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.172-11 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що дисциплінарна відповідальність та адміністративна відповідальність є різними видами відповідальності. Один і той самий проступок може бути підставою для різних видів юридичної відповідальності.

Вчинення адміністративного правопорушення може бути підставою для службового розслідування, і застосування заходів дисциплінарного впливу не ставиться у залежність від того, чи притягнуто особу, зокрема, до адміністративної відповідальності.

З наведених підстав колегія суддів відхиляє вищевказаний довід позивача.

Позивач не заявляє про порушення відповідачем процедури притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а тому таким обставинам суд апеляційної інстанції оцінку не надає.

Також, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить жодного доводу стосовно позбавлення останнього грошового забезпечення, а тому, з урахуванням приписів ч.1 ст.308 КАС України, означена частина рішення суду першої інстанції апеляційним адміністративним судом не перевіряється.

Установлені під час розгляду даної справи фактичні обставини та зроблені судом апеляційної інстанції висновки у повному обсязі спростовують наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні рішення в оскаржуваній частині судом першої інстанції було дотримано усіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 у справі №400/5967/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та скасування наказу №336 від 30.09.2022 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді А.В. Крусян Т.М. Танасогло