Справа № 480/5439/23
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2023 року Справа № 480/5439/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П., ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5439/23 за позовом ОСОБА_1 до Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи: ОСОБА_2 , Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) через представника звернулася до суду з позовною заявою до Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач, Охтирський ВДВС), третя особа - ОСОБА_2 (далі - третя особа-1 - ОСОБА_2 ) про визнання протиправними та скасування:
- постанови Охтирського ВДВС від 22.05.2023 №71864833 про стягнення з боржника ОСОБА_1 розміру мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 272,28 грн.
Свої вимоги мотивувала тим, що ще заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду від 14.01.2021 у справі №583/22/20 було визначено ОСОБА_2 спосіб участі батька у вихованні малолітніх дітей. Вказане рішення позивачем виконувалось і виконується добросовісно з врахуванням поточної ситуації, думки неповнолітніх дітей, стану їх здоров`я. Відтак для ОСОБА_2 не існувало і не існує додаткових підстав для зобов`язання ОСОБА_1 повідомляти про зміну адреси дітей, з якими батько зустрічається періодично за власним бажанням та на свій розсуд без перешкод. У зв`язку з цим позивач стверджує, що організація нового виконавчого провадження в 2023р. з приводу примусового виконання іншого рішення суду у справі №583/236/21 до апеляційного перегляду, є проявом зайвого примушування та накладення додаткового матеріального тягаря у вигляді виконавчого збору, виконавчих витрат, іншого матеріального впливу та є несправедливим.
Також, з посиланням на ст.ст.26,27 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, однак, у випадку виконання рішення Охтирського міськрайонного суду від 08.02.2023 у справі №583/236/21 не простежуються заслуги державного виконавця, так як підстав для примусового виконання не існувало, а рішення суду є безпідставним.
Ухвалою суду від 07.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з урахуванням особливостей розгляду даної категорії справ, передбачених ст. ст. 268, 269, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою суду від 16.06.2023 засідання призначено в режимі відеоконференції за участю представника ОСОБА_1 - Цуркана Віктора Івановича в приміщенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області (т.1 а.с.67).
Ухвалою суду від 27.06.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника Охтирського ВДВС про визнання неналежним відповідачем, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі - третя особа-2 - Дніпровський ВДВС у місті Києві)(т.1 а.с.81-82).
Ухвалою суду від 18.07.2023 за клопотанням представника позивача провадження у справі було зупинено (т.1 а.с.176-177), а ухвалою суду від 02.10.2023 поновлено.
Ухвалою суду від 07.11.2023, занесеної до журналу судового засідання, відзив відповідача, надісланого 06.11.2023 було повернено без розгляду, у зв`язку із відсутністю доказів направлення його стороні позивача.
Ухвалою суду від 30.11.2023 задоволено заяву представника позивача та залишено без розгляду раніше подані заяву представника позивача від 22.11.2023 (зареєстровану відділом документального забезпечення суду 23.11.2023) про відмову від позову в частині вимог і закриття провадження та стягнення судових витрат, а також заяву представника позивача від 24.11.2023 про відмову від позову в частині вимог і закриття провадження та стягнення судових витрат (т.2 а.с.160-161).
Ухвалою суду від 30.11.2023 заяву представника відповідача про заміну неналежного відповідача повернуто заявнику без розгляду (т.2 а.с.162-163).
Ухвалою суду від 08.12.2023 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови Охтирського ВДВС від 22.05.2023 №71864833 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 272,28 грн.
Станом на сьогодні пояснень на позовну заяву від третіх осіб та витребуваних у Дніпровського ВДВС у місті Києві ухвалою суду від 30.11.2023 доказів, до суду не надходило.
Судові засідання неодноразово відкладались та в них оголошувались перерви за клопотанням представника позивача, та у зв`язку із залученням до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Дніпровський ВДВС у місті Києві, та витребуванням додаткових пояснень, доказів у відповідача та третьої особи (т.1 а.с.36,56, 81-82,122-126,210-212,т.2 а.с.50-54, 99-102, 164-165).
Чергове судове засідання було призначено на 08.12.2023, однак, позивач, представники позивача, відповідача та третьої особи-2, а також третя особа-1, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились (т.2 а.с.167-180).
Представник позивача 08.12.2023 надіслав заяву про проведення засідання 08.12.2023 без участі сторони позивача (т.2 а.с.181).
Представник відповідача надіслав заяву, в якій просив справу розглянути без участі представника Охтирського ВДВС, а у задоволенні позову просив відмовити (т.2 а.с.68). Представник третьої особи-2, а також третя особа-1 заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надсилали, про причини неявки суд не повідомили.
Відповідно до ч.3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважав можливим проводити судове засідання за відсутності учасників справи.
Дослідивши в судовому засіданні наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 18.05.2023 Охтирським міськрайонним судом Сумської області видано виконавчий лист у справі №583/236/21 з приводу примусового виконання рішення від 08.02.2023 в частині зобов`язання ОСОБА_1 завчасно (за місяць) повідомляти батька - ОСОБА_2 про зміну адреси проживання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.153, т.2 а.с.95). У виконавчому листі, серед іншого, було зазначено дату набрання рішення законної сили - 21.03.2023.
Згідно із інформацією про виконавче провадження від 06.11.2023 (т.2 а.с.23-27), зокрема, черговою постановою старшого державного виконавця Охтирського ВДВС від 20.06.2023 виконавче провадження №71864833 передано для проведення виконавчих дій до Дніпровського ВДВС у місті Києві, державним виконавцем якого 07.07.2023 було прийнято до виконання вказане виконавче провадження.
Втім у подальшому постановою Сумського апеляційного суду від 19.09.2023 у справі №583/236/21 рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2023 року в оскарженій частині скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_1 завчасно повідомляти про зміну місця проживання неповнолітніх дітей (т.1, а.с.187-195).
23.10.2023 постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС у місті Києві виконавче провадження №71864833 було закінчено на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" (скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню) та припинено чинність арешту боржника та скасовано всі інші заходи примусового виконання рішення (т.2, а.с.94).
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковими до виконання.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, регламентується Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ), відповідно до ст. 2 якого виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 18 Закону № 1404-VIII).
Надаючи оцінку діям відповідача під час прийняття оскаржуваних постанов, судом враховано, що відповідно до ч.5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У п о с т а н о в і про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець з а з н а ч а є про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої та третьої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Частиною четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону України Про виконавче провадження виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень;
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Відповідно до частини сьомої статті 27 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Таким чином статтею 27 Закону №1404-VIII передбачено випадки, за наявності яких виконавчий збір не стягується (ч.5) (тобто, рішення, саме за примусове виконання яких не передбачено справляння виконавчого збору, та до яких, зокрема, не відноситься рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2023 року у справі №583/236/21), а також умови за яких виконавчий збір не підлягає стягненню у разі закінчення виконавчого провадження, зокрема у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню (ч.7).
Системний аналіз вказаних норм в аспекті спірних правовідносин свідчить про те, що умовою для стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню. При цьому виконавець одночасно із відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. Стягнення з боржника виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, є обов`язком виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.
Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №806/2188/16.
Також судом враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.03.2018 у справі №750/7624/17, від 28.04.2020 у справі №480/3452/19, від 11 жовтня 2023 року у справі №140/1126/23 про те, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження, у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.
Відтак суд визнає, що на дату відкриття виконавчого провадження у відповідача не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору, а приймаючи одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору, державний виконавець діяв у відповідності до ч.4 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження.
Представник позивача в обґрунтування своєї позиції наголошує на тому, що не можуть бути виправданими будь-які рішення чи дії ВДВС по примусовому виконанню незаконного рішення, а організація виконавчого провадження з приводу примусового виконання іншого рішення суду у справі №583/236/21 до апеляційного перегляду, є несправедливим та проявом зайвого примушування та накладення додаткового матеріального тягаря у вигляді виконавчого збору, виконавчих витрат, іншого матеріального впливу.
У той же час матеріалами справи підтверджено, що на час прийняття оскаржуваних постанов (22.05.2023), судове рішення у справі №583/236/21 було чинним, а у виконавчому листі зазначено, що рішення суду набрало законної сили 21.03.2023 (т.1, а.с.153).
А відтак, незгода позивача з судовим рішенням №583/236/21 та подальше його скасування не спростовує правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних постанов, оскільки станом на час їх прийняття рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2023 у справі №583/236/21 не було скасованим та державний виконавець не міг володіти інформацією про апеляційне оскарження згаданого судового рішення.
Крім того, як вже зазначалось вище, Верховним Судом у постановах від 28.04.2020 у справі №480/3452/19, від 11 жовтня 2023 року у справі №140/1126/23 у подібних правовідносинах (оскаржувані постанови, як у цій справі, що розглядається, винесені з приводу примусового виконання судових рішень немайнового характеру) зроблено висновок, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій.
Також судом враховано, що 23.10.2023 державним виконавцем Дніпровського ВДВС у місті Києві було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №71864833 (т.2, а.с.94) на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" (скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню) та припинено чинність арешту боржника та скасовано всі інші заходи примусового виконання рішення (т.2 а.с.94).
У свою чергу відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 1.380.2019.001303, завданням адміністративного судочинства згідно із частиною 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Конституції України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.
Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.
Тобто, саме завдання захисту прав від порушень з боку суб`єктів владних повноважень має першочергове значення в адміністративному судочинстві.
У рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.
Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.
При цьому, ініціюючи позов, особа на власний розсуд визначає, чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність дійсно протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
На користь викладеного свідчить також і стаття 5 КАС України, частиною 1 якої передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Отже, наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи є обов`язковою умовою як прийнятності позовної заяви, так і надання особі правового захисту судом (статті 2, 5 КАС України).
З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити, чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства.
Адміністративний суд повинен перевірити наявність/відсутність порушення права двічі: вперше під час прийняття позовної заяви до провадження, (чи обґрунтовані доводи позивача про наявність у нього порушеного права, яке дає підстави ініціювати позов); вдруге - під час вирішення справи по суті (чи встановлені судом факти, що дають підстави до висновку про наявність порушеного права позивача).
Так, суд зауважує, що згідно ч.7 ст.27 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та дослідженні докази суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Г. Шевченко