Справа № 440/7258/22
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Довгопол М.В.

30 листопада 2023 р.Справа № 440/7258/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційними скаргами представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Пирятинський делікатес» - адвоката Продан Ірини Олександрівни та Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Пирятинський делікатес» до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Пирятинський делікатес» (далі ТОВ «Пирятинський делікатес», підприємство) звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача Головного управляння Державної податкової служби у Полтавській області (далі ГУ ДПС у Полтавській області, контролюючий орган) від 25.01.2022 року, що прийняті відповідачем згідно з п.п. 54.3 ст. 54, ст. 58 Податкового кодексу України (далі ПК України) на підставі акту перевірки від 07.12.2021 року № 10571/16-31-07-01-10/36313601:

- № 1, яким за встановлені перевіркою порушення п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України підприємству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку по Деклараціям з ПДВ: № від 24.03.2020 року та № від 13.08.2020 року, у сумі 902.659 грн та накладені штрафні санкції у розмірі 225.664,75 грн;

- № , яким за встановлені перевіркою порушення п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України підприємству зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість (декларація з ПДВ від 19.08.2021 року № ) у сумі 4 350 7211.00 грн;

- № 1, яким за встановлені перевіркою порушення п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 3 розділу Ш Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», п. 6 П(С)БО 16 «Витрати» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 29 987 701 грн по Деклараціям від 09.11.2020 року № , від 29.04.2021 року № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі акту перевірки № 10571/16-31-07-01-10/36313601, суперечать законодавству та виходять за межі повноважень, встановлених ПК України та іншими законами України.

Позивач вказує на хибність висновків перевірки щодо нереальності здійснення господарських операцій з ТОВ «ФІРМА ФІДЕЯ», які ґрунтуються на тому, що підприємством не надано під час перевірки журналів за формою 6-НП та 7-НП, що в рамках кримінального провадження за № 0000034 від 30.09.2019 був здійснений арешт оливи базової SN-150, що товарно-транспортні накладні заповнені з порушенням Порядку № 363 у зв`язку з відсутністю відомостей щодо резервуару, в якому перевозився нафтопродукт, стосовно даних щодо його об`єму. Позивач стверджував, що не брав безпосередньої участі у прийнятті, зберіганні та відпуску нафтопродуктів, що виключає обов`язок ведення обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою № 6-НП, обліку придбаних нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою № 7-НП, оскільки придбання оливи базової марки SN-150 здійснювалося позивачем з метою подальшої реалізації і відвантажений ТОВ «ФІРМА ФІДЕЯ» товар відразу поставлявся контрагентам підприємства. Також зауважував, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2019 року у справі № 200/11723/19 скасовано ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2019 року про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000034 від 30.09.2019 року. Крім того, вказував, що при визначенні маси нафтопродукту ваговим методом об`єм нафтопродукту не визначається, а якість, номер резервуару не можуть визначати рух товару.

Стосовно висновку перевірки про нереальність здійснення господарських операцій з ТОВ «Сади Київщини» позивач зазначив, що під час перевірки ним надано первинні бухгалтерські документи, які підтверджують придбання та транспортування отриманого товару сої, зауважень до яких контролюючим органом не вказано, при цьому юридична відповідальність платника податків носить індивідуальний характер, а тому підприємство не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Щодо висновку контролюючого органу про неправомірність збільшення підприємством від`ємного значення ПДВ на підставі зареєстрованих податкових накладних ТОВ «ГЯДТ АГРО», позивач зазначає, що податкові накладні, складені ТОВ «ГЯДТ АГРО», були заблоковані, а в подальшому зареєстровані в ЄРПН датою їх отримання 13.06.2019. За таких обставин присічний строк в 1095 днів з моменту складення податкової накладної, передбачений п. 198.6. ст. 198 ПК України, не застосовується, оскільки умов, за яких реєстрація податкової накладної була безпідставно зупинена контролюючим органом, зазначеною нормою не передбачено.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову ТОВ «Пирятинський делікатес» відповідач вакує, що за результатами проведених заходів податкового контролю, зокрема, проаналізованих даних ЄРПН, інформації про наявність кримінального провадження за № 0000034 від 30.09.2019 року фактично не підтверджено можливість здійснення ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» господарських операцій з ідентифікованим товаром (оливи базової марки SN-150) у зв`язку з відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг та/або реального задекларованого виробництва. Також вказував, що вимоги Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 року № 281/171/578/155 (далі Інструкція), є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання, що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України, тому положення цієї Інструкції поширюються на господарські відносини позивача із ТОВ «ФІРМА ФІДЕЯ» щодо поставки оливи базової марки SN-150, водночас для перевірки позивачем не надано жодного акту приймання-передачі товару по кількості та якості, журналів реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою № 7-НП, книги кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою № 31-НП, що суперечить вимогам Інструкції.

Також відповідач зазначає, що перевіркою встановлено нереальність господарських операцій підприємства з ТОВ «Сади Київщини» у зв`язку з неналежністю контрагента до реального сектору економіки та можливістю здійснення ним конкретної операції відповідно до її специфіки й обсягів, зважаючи на відсутність реального джерела введення в обіг ідентифікованого товару та об`єктивних даних щодо його транспортування і зберігання; кваліфікованого персоналу й у достатній чисельності персоналу та матеріально-технічних ресурсів, необхідних для здійснення задекларованої господарської діяльності.

Окрім того, відповідач зазначає, що під час перевірки встановлено, що підприємством завищено податковий кредит в сумі 2.484.274 грн з огляду на віднесення до податкового кредиту за січень 2020 року сум ПДВ по податкових накладних, складених ТОВ «ГЯДТ АГРО» у березні 2016 року, оскільки п. 198.6. ст. 198 ПК України передбачено право платника податку включити до податкового кредиту суму ПДВ протягом 1095 днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Представник відповідача зауважував, що будь-яких виключень щодо термінів формування податкового кредиту за податковими накладними, які реєструються в ЄРПН за рішенням суду, у ПК України не передбачено.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року вимоги адміністративного позову ТОВ «Пирятинський делікатес» задоволені частково.

Судовим рішенням визнане протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 25.01.2022 року № 1 в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за І квартал 2021 року на 3.836.734 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 25.01.2022 року № 1. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 25.01.2022 року № 1 в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 2.348.962 грн.

У задоволені вимог ТОВ «Пирятинський делікатес» в іншій частині судом відмовлено.

За рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області на користь ТОВ «Пирятинський делікатес» стягнуто 5.116,37 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Судове рішення вмотивовано тим, що із змісту вказаних податкових повідомлень-рішень відповідача від 25.01.2021, розрахунків до них, а також розрахунків зменшення об`єкта оподаткування по податку на прибуток, суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, від`ємного значення до акту перевірки вбачається, що підставою для їх прийняття послугували встановлені порушення підприємством податкового законодавства за наслідками господарських операцій позивача з ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ», ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ», ТОВ «ГЯДТ АГРО», а саме: - податкове повідомлення-рішення № 1, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по періодах: за 3 квартал 2020 року 26.150.967 грн; 1 квартал 2021 року 3.836.734 грн, прийнято у зв`язку з встановленими порушеннями за наслідками господарських операцій з ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» (сума зменшення від`ємного значення 26.150.967 грн), ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ» (сума зменшення від`ємного значення 3.836 734 грн); податкове повідомлення-рішення № 1, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2021 року у сумі 4.350.711 грн, прийнято у зв`язку з встановленими порушеннями за наслідками господарських операцій з ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» (сума зменшення від`ємного значення 2.001.749 грн), ТОВ «ГЯДТ АГРО» (сума зменшення від`ємного значення 2.348.962 грн); - податкове повідомлення-рішення № 1, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку, у загальному розмірі 902.659 грн, та застосовано штрафні (фінансові) санкції у загальній суму 225.664,75 грн, прийнято у зв`язку з встановленими порушеннями за наслідками господарських операцій з ТОВ «ГЯДТ АГРО» (сума зменшення бюджетного відшкодування 135.312 грн, сума фінансових санкцій 33.828 грн), ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ» (сума зменшення бюджетного відшкодування 767.347 грн, сума фінансових санкцій 191.836,75 грн).

Стосовно обґрунтованості податкового повідомлення-рішення № 1 судом зазначено, що позивачем укладено з ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» договір поставки нафтопродуктів № 150720-1 від 15.07.2020 року (т. 1, а.с. 7481), за умовами якого ТОВ «ФІРМА ФІДЕЯ» (Постачальник) зобов`язувався поставити, а ТОВ «ПИРЯТИНСЬКИЙ ДЕЛІКАТЕС» (Покупець) прийняти й оплатити нафтопродукти у кількості, асортименті, по цінам, у терміни, зазначених у рахунках і накладних, що є невід`ємною частиною цього договору. Сторони можуть узгоджувати кількість, асортимент і ціну товару, умови поставки та оплати в окремих додатках до Договору.

Пунктами 2.1., 2.2. Договору передбачено, що поставка Товару здійснюється відповідно до правил «Інкотермс-2000» на умовах EXW склад Постачальника. Завантаження Товару, доставка Товару до складу Покупця та його розвантаження здійснюється власними силами Покупця та за його рахунок.

Відповідно до пункту 2.5. Договору право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту фактичного отримання Товару Покупцем у місці, визначеному в пункті 2.1. даного Договору на підставі товарної накладної.

Згідно з пунктами 2.7., 2.8. Договору прийом товару по кількості відбувається згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти й нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України (спільний наказ Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 року № 281/171/578/155, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 року за № 805/15496).

Прийом Товару по якості відбувається відповідно до Інструкції з контролювання якості нафти й нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Мінпаливенерго України та ДКУ з питань технічного регулювання та споживчої політики від 04.06.2007 року № 271/121.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що Покупець здійснює попередню оплату кожної партії Товару протягом 5 (п`яти) календарних днів із дати виписки Постачальником рахунку на партію Товару.

На виконання умов Договору ТОВ «Пирятинський делікатес» здійснено попередню оплату на рахунок ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» згідно з платіжним дорученням № 5659 від 16.07.2020 року на суму 12.010.496,94 грн, в тому числі ПДВ 2.001.749,49 грн (т. 3, а.с. 32), а також платіжним дорученням № 5684 від 17.07.2020 року на суму 19.389.502,91 грн, в тому числі ПДВ 3.231.583,82 грн (т. 3, а.с. 33).

За першою подією ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» складено податкові накладні № 55 від 16.07.2020 року щодо поставки оливи базової марки SN-150 кількістю 764,999805 т на суму 12.010.496,94 грн, в тому числі ПДВ 2.001.749,49 грн (т. 2, а.с. 61), № 56 від 17.07.2020 року щодо поставки оливи базової марки SN-150 кількістю 1235,000185 т на суму 19.389.502,91 грн, в тому числі ПДВ 3.2.583,82 грн (т. 2, а.с. 64), які зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, про що свідчать відповідні квитанції (т. 2, а.с. 63, 66).

Відвантаження товару, а саме, оливи базової марки SN-150, на виконання договору поставки нафтопродуктів №150720-1 від 15.07.2020 року оформлено видатковими накладними № 2373 від 17.07.2020 року, № 2416 від 20.07.2020 року, № 2427 від 22.07.2020 року, № 2464 від 23.07.2020 року, № 2511 від 28.07.2020 року, № 2510 від 28.07.2020 року, № 2509 від 28.07.2020 року, № 2559 від 31.07.2020 року, № 2560 від 31.07.2020 року, № 2561 від 31.07.2020 року, № 2567 від 01.08.2020 року, № 2566 від 01.08.2020 року, № 2565 від 01.08.2020 року, № 2564 від 01.08.2020 року, № 2590 від 03.08.2020 року, № 2587 від 03.08.2020 року, № 2588 від 03.08.2020 року, № 2589 від 03.08.2020 року, № 2608 від 04.08.2020 року, № 2609 від 04.08.2020 року, № 2624 від 05.08.2020 року, № 2642 від 06.08.2020 року, № 2641 від 06.08.2020 року, № 2640 від 06.08.2020 року, № 2663 від 08.08.2020 року, № 2664 від 08.08.2020 року, № 2685 від 10.08.2020 року, № 2686 від 10.08.2020 року, № 2699 від 11.08.2020 року, № 2701 від 11.08.2020 року, № 2702 від 11.08.2020 року, № 2700 від 11.08.2020 року, № 2732 від 12.08.2020 року, № 2752 від 13.08.2020 року, № 2777 від 14.08.2020 року, 2794 від 17.08.2020 року, № 2813 від 18.08.2020 року, № 2829 від 19.08.2020 року, № 2830 від 19.08.2020 року, № 2831 від 19.08.2020 року, № 2832 від 19.08.2020 року, № 2833 від 19.08.2020 року, № 2852 від 20.08.2020 року, № 2869 від 21.08.2020 року, № 2870 від 21.08.2020 року, № 2871 від 22.08.2020 року, № 2891 від 25.08.2020 року, № 2892 від 25.08.2020 року, № 2893 від 25.08.2020 року, № 2910 від 26.08.2020 року, № 2911 від 26.08.2020 року, № 2912 від 26.08.2020 року, № 2933 від 27.08.2020 року, № 2970 від 29.08.2020 року, № 2988 від 31.08.2020 року, № 2989 від 31.08.2020 року, № 2994 від 01.09.2020 року, № 2995 від 01.09.2020 року, № 3012 від 02.09.2020 року, № 3011 від 02.09.2020 року, № 3042 від 03.09.2020 року, № 3043 від 03.09.2020 року, № 3046 від 03.09.2020 року, № 3045 від 03.09.2020 року, № 3044 від 03.09.2020 року, № 3063 від 04.09.2020 року, № 3062 від 04.09.2020 року, № 3066 від 04.09.2020 року, № 3064 від 04.09.2020 року, № 3065 від 04.09.2020 року, № 3067 від 05.09.2020 року, № 3085 від 07.09.2020 року, № 3087 від 07.09.2020 року, № 3086 від 07.09.2020 року, № 3111 від 08.09.2020 року, № 3112 від 08.09.2020 року, № 3127 від 09.09.2020 року, №3128 від 09.09.2020 року, № 3129 від 09.09.2020 року, на загальну суму 31.381.160 грн, в тому числі ПДВ 5.230.193,35 грн (т. 1, а.с. 219 250), т. 2, а.с. 1 2, 12, 14, 16, 18, 20, 22, 24, 26, 28, 30, 32, 34, 36, 38 59, т. 6, а.с. 11).

Транспортування товару від ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» задокументовано товарно-транспортними накладними за формою 1-ТТН (нафтопродукт) (т. 1, а.с. 86 96, а.с. 178 216, т. 2, а.с. 3 11, 13, 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27, 29, 31, 33, 35, 37, 39, т. 3, а.с. 39 80, 131, 151 154, 162, 170, 171, 177 180, 191, 199-203, 217 225), відповідно до яких товар відпущено ТОВ «ФІРМА ФІДЕЯ», вантажоодержувачем зазначено ТОВ «Пирятинський делікатес» для ТОВ «АГАМА М», ТОВ «ЕКО АГАТ», ТОВ «УКРВТОРСПЛАВ», ТОВ «ДАТА СІСТЕМС», ТОВ «АГРОФІЛД УКРАЇНА», ТОВ «ТЕНПРОМ ЛТД» та ін.

Судом встановлено, що вказані товарно-транспортні накладні не містять відомостей про номер резервуара, об`єм нафтопродукту, час виїзду з підприємства вантажовідправника, дату і час прибуття до вантажоодержувача. Також у товарно-транспортних накладних відсутній підпис уповноваженої особи ТОВ «Пирятинський делікатес» про одержання товару, натомість наявні відмітки про одержання товару контрагентами позивача, за винятком частини товарно-транспортних накладних, які взагалі не містять підпису вантажоотримувача (№ 19-08/20-1 від 19.08.2020 року (т. 1, а.с. 202), № 19/08/20-4 від 19.08.2020 року (т. 1, а.с. 205), № 12/08/20 від 12.08.2020 року (т. 3, а.с. 131), № 01/09/20 від 01.09.2020 року, № 31/07/20-1 від 31.07.2020 року, № 03/09/20-4 від 03.09.2020 року (т. 3, а.с. 152-154), № 19/08/20-4 від 19.08.2020 року (т. 3, а.с. 162), № 03/09/20 від 03.09.2020 року, № 06/08/20 від 06.08.2020 року (т. 3, а.с. 170, 171), № 17/07/20 від 17.07.2020 року, № 22/07/20 від 22.07.2020 року, № 23/07/20 від 23.07.2020 року, № 28/07/20-1 від 28.07.2020 року, № 28/07/20 від 28.07.2020 року (т. 3, а.с. 199-203).

На підтвердження подальшої реалізації придбаних у ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» нафтопродуктів позивачем надано до суду копії договорів поставки нафтопродуктів з ТОВ «ЕКО АГАТ», ТОВ «Агама М», ТОВ «Трейдінгова компанія «Інгус», ТОВ «СМА ЛОДЖИСТИК», ТОВ «Агрофілд Україна», ТОВ «АЕЛІТА ЛЮКС», ТОВ «УКРВТОРСПЛАВ», ТОВ «ОІЛ ПАРТНЕР», ТОВ «РІМОЛ», ТОВ «Тенпром ЛТД», ТОВ «ДАТА СІСТЕМ», складених в ході їх виконання видаткових накладних. Окремі товарно-транспортні накладні щодо поставки нафтопродуктів від позивача до вказаних юридичних осіб не складались.

Судом надана критична оцінка посиланням відповідача на наявність матеріалів кримінального провадження за № 0000034 від 30.09.2019 року, по якому рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2019 року накладено арешт на оливу базову SN-150. Суд зазначив, що сам факт наявності кримінального провадження, за відсутності вироку суду, що набрав законної сили, не підтверджує жодної з обставин, що стосується можливого порушення у діяльності тих чи інших суб`єктів. Також судом зазначено, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22.11.2019 року у справі № 201/1723/19 скасовано ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.10.2019 року про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000034 від 30.09.2019 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 204 КК України (т. 2, а.с. 256-258).

Судом також надана критична оцінка доводам відповідача про те, що в ході проведеного ланцюга постачання придбаних нафтопродуктів згідно ЄРПН встановлено, що постачальником ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» є ТОВ «ЕНЕРГОМЕД», у якого відсутнє придбання нафтопродуктів даної номенклатури, при цьому товар імпортовано на територію України, однак згідно з податковою звітністю ТОВ «ЕНЕРГОМЕД» не є імпортером. Суд зауважив, що податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, без проведення контрольних заходів щодо постачальників позивача та дослідження первинних документів, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Щодо доводів контролюючого органу про неналежне документальне оформлення господарських операцій з урахуванням специфіки товару, судом враховано, що за кодом УКТЗЕД , яким товар означений у податкових накладних, відповідно до Митного тарифу, встановленого чинним Законом України "Про Митний тариф України" у групі 27 "Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні" товарної позиції 2710 "Нафта або нафтопродукти, одержані з бітумінозних порід (мінералів), крім сирих; продукти, в іншому місці не зазначені, з вмістом 70 мас. % або більше нафти чи нафтопродуктів, одержаних з бітумінозних порід (мінералів), причому ці нафтопродукти є основними складовими частинами продуктів; відпрацьовані нафтопродукти" підпозиції 2710 19 99 00 значиться - інші мастильні матеріали та інші дистиляти.

За висновком суду, олива базова SN-150 є специфічним товаром нафтової переробки, який потребує особливих умов обороту.

Судом встановлено, що всупереч положенням Інструкції позивач в ході господарських операцій із ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» щодо поставки нафтопродуктів (оливи базової марки SN-150) не вів обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою № 6-НП, обліку придбаних нафтопродуктів із записом у журналі реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою № 7-НП, товарної книги кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою № 31-НП (додаток 34), оскільки відповідні документи не були надані ані під час перевірки, ані до суду.

Суд визнав необґрунтованими доводи позивача про відсутність у нього обов`язку ведення документації згідно з Інструкції, оскільки позивач не брав безпосередньої участі у прийнятті, зберіганні та відпуску нафтопродуктів, оскільки договір поставки нафтопродуктів № 150720-1 від 15.07.2020 року, укладений між позивачем та ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ», передбачав безпосередню участь позивача у прийнятті товару, вказуючи, що прийом товару по кількості відбувається згідно з Інструкцією (пункт 2.8. Договору), і право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту фактичного отримання Товару Покупцем у місці, визначеному в пункті 2.1. даного Договору на підставі товарної накладної.

Судом зазначено, що п. 2.1. Договору передбачено, що поставка Товару здійснюється відповідно до правил «Інкотермс-2000» на умовах EXW склад Постачальника, згідно з якими продавець має мінімальні обов`язки, а покупець несе всі витрати і ризики у зв`язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення. За висновком суду, за договором поставки нафтопродуктів № 150720-1 від 15.07.2020 року позивач мав у першу чергу прийняти товар у відповідності до вимог Інструкції, здійснити завантаження і транспортування до місця призначення.

Також суд зазначив, що у товарно-транспортних накладних відсутній підпис уповноваженого представника ТОВ «Пирятинський делікатес» щодо прийняття товару - оливи базової марки SN-150 за відповідними показниками (температури, густини, маси тощо), у видаткових накладних такі характеристики не вказувалися, при цьому документація щодо обліку придбаних нафтопродуктів відповідно до вимог Інструкції позивачем не велася. Вказані обставини суд визнав обґрунтованою підставою для обґрунтованого сумніву у фактичному прийнятті позивачем такого специфічного товару як олива базова.

Крім того, судом встановлено, що у частині товарно-транспортних накладних наявні відмітки про одержання товару контрагентами позивача, водночас частина товарно-транспортних накладних взагалі не містять підпису вантажоотримувача (№ 19-08/20-1 від 19.08.2020 року (т. 1, а.с. 202), № 19/08/20-4 від 19.08.2020 року (т. 1, а.с. 205), № 12/08/20 від 12.08.2020 року (т. 3, /а.с. 131), № 01/09/20 від 01.09.2020 року, № 31/07/20-1 від 31.07.2020 року, № 03/09/20-4 від 03.09.2020 року (т. 3, а.с. 152 154), № 19/08/20-4 від 19.08.2020 року (т. 3, а.с. 162), № 03/09/20 від 03.09.2020 року, № 06/08/20 від 06.08.2020 року (т. 3, а.с. 170, 171), № 17/07/20 від 17.07.2020 року, № 22/07/20 від 22.07.2020 року, № 23/07/20 від 23.07.2020 року, № 28/07/20-1 від 28.07.2020 року, № 28/07/20 від 28.07.2020 року (т. 3, а.с. 199 203).

Суд дійшов висновку, що означені вище ТТН оформлені з порушеннями заповнення, а саме за відсутності відомостей щодо номеру резервуара, з якого відпущено нафтопродукт, відомостей щодо його об`єму нафтопродукту, часу виїзду з підприємства вантажовідправника, дату і час прибуття до вантажоодержувача. Наданий позивачем сертифікат лабораторного дослідження іноземною мовою щодо оливи базової марки SN-150 також не доводить факту участі в операціях з придбання цих нафтопродуктів позивача чи його контрагента за договором (т. 3, а.с. 34). Оформлення поданих позивачем документів не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки у них не розкрито змісту господарської операції та фактичного їх виконання.

Посилаючись на викладене, на правовий висновок, викладений судами у справі № 440/398/21, суд дійшов висновку про те, що вони не підтверджують факт реального здійснення поставки нафтопродуктів від ТОВ "ФІРМА «ФІДЕЯ» на користь ТОВ "Пирятинський Делікатес".

Судом відхилені посилання позивача на те, що ним отримано ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі (т. 4, а.с. 47), оскільки господарські операції здійснювалися не в межах ліцензованої діяльності позивача з огляду на те, що олива базова не віднесена до пального, яким у розумінні пп. 14.1.141-1 статті 14 ПК України є нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.

Щодо зменшення оскаржуваним податковим-повідомленням рішенням суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за результатами господарських операцій із ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ» на 3.836.734 грн, суд судом зазначено, що відповідно до укладеного між позивачем (Покупець) та ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ» (Продавець) Договору поставки №30/10-2020-СК від 30.10.2020 року, Продавець зобов`язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити соєві боби українського походження, насипом, врожаю 2020 року (далі-Товар).

Відповідно до пункту 3.1. Договору кількість Товару, що підлягає поставці відповідно до цього Договору, складає 300 МТ (триста метричних тон) +/- 10 відсотків за вибором Покупця.

Згідно з пунктами 4.1., 4.2. Договору поставка товару здійснюється на умовах FCA (завантаження товару на транспорт Покупця). Місце навантаження Товару розташоване за адресою: Київська область, Кагарлицький район, м. Кагарлик, вул. Кагатна, 13 (надалі Місце навантаження/Зерновий склад), згідно з умовами Інкотермс 2020. Продавець має передати Товар Експедитору (Перевізнику) Покупця у Місці навантаження у транспорт, наданий Експедитором (Перевізником) Покупця.

Пунктом 4.15. Договору передбачено, що датою поставки вважається дата видаткової накладної, оформленої Продавцем, що має відповідати даті передачі Товару перевізнику/даті приймання вантажу до перевезення залізницею.

За змістом п.п. 5.1., 6.1. Договору ціна Товару за одну метричну тонну у заліковій вазі складає 12 666,67 грн без ПДВ. До вищевказаної ціни Товару також додається 20 % ПДВ. Оплата за товар, що поставляється автотранспортом, здійснюється Покупцем у наступному порядку: перерахування 80 % вартості протягом 3 робочих днів з моменту підписання договору; перерахування 20 % вартості поставленого товару на поточний рахунок Продавця протягом 3 банківських днів з дати вивантаження Товару на терміналі та надання Покупцю документів.

В ході виконання Договору сторонами складено і підписано видаткові накладні № 6 від 02.11.2020 року щодо поставки соєвих бобів українського походження, врожаю 2020 року кількістю 163,68 т, на загальну суму 2.487.936,66 грн, в тому числі ПДВ 414 656, 11 грн (т. 2, а.с. 89), № 8 від 04.11.2020 року поставки соєвих бобів українського походження, врожаю 2020 року кількістю 112,58 т, на загальну суму 1.711.216,44 грн, в тому числі ПДВ 285 202,74 грн (т. 2, а.с. 88); № 9 від 05.11.2020 року щодо поставки соєвих бобів українського походження, врожаю 2020 року кількістю 26,64 т, на загальну суму 404.928,11 грн, в тому числі ПДВ 67 488,02 грн (т. 2, а.с. 87).

Транспортування товару із пункту навантаження Київська область, м. Кагарлик, вул. Кагатна, 13 здійснювалося одразу до експедитора в порту - ТОВ «ЄВТ ГРЕЙН» (м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 14) з метою експорту позивачем продукції в квоту AGRO BORD EOOD, що підтверджується товарно-транспортними накладними № 5/2 від 02.11.2020 року, № 2/4 від 04.11.2020 року, № 113878 від 02.11.2020 року, № 4/2 від 02.11.2020 року, № 1/2 від 02.11.2020 року, № 1/4 від 04.11.2020 року, № 4/4 від 04.11.2020 року, № 6/2 від 02.11.2020 року, № 1/5 від 05.11.2020 року, № 3/4 від 04.11.2020 року, № 3/2 від 02.11.2020 року із лабораторними довідками ТОВ «ЄВТ ГРЕЙН» (т. 2, а.с. 76-85).

Оплата товару позивачем здійснена згідно із платіжними дорученнями № 8528 від 02.11.2020 року, № 84670 від 05.11.2020 року, № 85111 від 24.11.2020 року (т. 4, а.с. 15-17).

За правилом першої події ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ» виписано податкові накладні від 02.11.2020 року № 1, від 04.11.2020 року № 2, від 05.11.2020 року № 3, які зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних (т. 2, а.с. 90-98).

Факт надходження товару від ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ» відображено позивачем у бухгалтерському обліку (т. 6, а.с. 103). Товар використано у господарській діяльності шляхом продажу на експорт, про що свідчать контракт позивача з покупцем АГРО БОРД ЕООД (Болгарія) від 09.09.2020 року (т. 3, а.с. 236 243), митні декларації з інвойсами (т. 3, а.с. 244-247), товарно-транспортні накладні, зазначені вище.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що господарські операції з придбання сої у ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ» у листопаді 2020 року підтверджені належним чином складеними первинними та іншими документами, які свідчать про реальний характер операцій, пов`язані з рухом активів та метою використання у господарській діяльності позивача, відповідають економічному змісту, відображеному в укладеному договорі, а тому позивач набув право на віднесення сум витрат для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Судом надана критична оцінка висновкам контролюючого органу стосовно наявності податкової інформації, яка нібито посвідчує неможливість контрагента поставити товар, оскільки визнав, що податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, без проведення контрольних заходів щодо постачальників позивача та дослідження первинних документів, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

При цьому, суд зауважив, що позивачем надано до суду документи, що свідчать про наявність у ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ» орендованих земельних ділянок (т. 6, а.с. 66-74).

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню № 1 яким підприємству зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2021 року у сумі 4.350.711 грн, у зв`язку з встановленими порушеннями за наслідками господарських операцій з ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» (сума зменшення від`ємного значення 2.001.749 грн), ТОВ «ГЯДТ АГРО» (сума зменшення від`ємного значення 2.348.962 грн), суд зазначив, що із Акту перевірки слідує, що контролюючим органом зменшено ТОВ «Пирятинський делікатес» розмір від`ємного значення з ПДВ за наслідками господарських операцій з ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» у сумі 2.001.749 грн, у зв`язку з включенням ТОВ «Пирятинський делікатес» до податкового кредиту суми ПДВ 2.001.749 грн у липні 2020 року згідно з податковою накладною ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» № 55 від 16.07.2020 року щодо поставки оливи базової марки SN-150 на суму 12.010 749,49 грн, в тому числі ПДВ 2.001.749,49 грн (т. 1, а.с. 30). При цьому, враховано, що сума ПДВ 3.231.583,82 грн, включена позивачем до податкового кредиту за серпень 2020 року на підставі податкової накладної ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» № 56 від 17.07.2020 року, була предметом перевірки, оформленої актом від 17.11.2020 року № 2027/16-31-07-03-10/36313601 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Пирятинський делікатес» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету», і за результатами такої перевірки зменшено податковий кредит за серпень 2020 року по взаємовідносинам з ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ».

Також судом зазначено, що згідно з додатковими письмовими поясненнями ГУ ДПС у Полтавській області т. 6, а.с. 118 199) завищення позивачем податкового кредиту у липні 2020 року на суму ПДВ 2.001.749 грн призвело до зменшення р. 21 декларації «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за липень 2020 року, а у зв`язку з тим, що арифметично сума зменшення ПДВ мала вплив на зменшення р. 21 декларацій і в наступних податкових періодах, тому податкове повідомлення винесено за червень 2021 року, як останній перевіряємий період. Аналіз господарських відносин позивача із ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ», у тому числі, на підставі податкової накладної ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» № 55 від 16.07.2020 року щодо поставки оливи базової марки SN-150 на суму 12.010 749,49 грн, в тому числі ПДВ 2.001.749,49 грн, судом наданий під час оцінки правомірності податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 1 від 25.01.2022 року. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що висновок контролюючого органу про завищення позивачем податкового кредиту у сумі 2.001.749 грн за наслідками господарських операцій з ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» за липень 2020 року та відповідно завищення від`ємного значення на вказану суму, яке мало вплив на від`ємне значення у червні 2021 року, є обґрунтованим.

Щодо зменшення контролюючим органом суми від`ємного значення з ПДВ за наслідками господарських взаємовідносин позивача із ТОВ «ГЯДТ АГРО» на 2.348.962 грн, судом зазначено, що Актом перевірки зафіксовано та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «Пирятинський делікатес» у квітні 2020 року подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок до декларації за січень 2020 року, в результаті чого було збільшено податковий кредит на 2.484.274 грн за рахунок віднесення до податкового кредиту податкових накладних, зареєстрованих постачальником ТОВ «ГЯДТ АГРО» в березні 2016 року, по яким була зупинена реєстрація. Після судового оскарження податкові накладні ТОВ «ГЯДТ АГРО» зареєстровані датою їх фактичного отримання.

Судом встановлено, що в ході виконання договору поставки від 03.11.2015 року № 05/ТР ТОВ «ГЯДТ АГРО» виписано податкові накладні щодо поставки ТОВ «Пирятинський делікатес» сої товарної: № 1/2 від 16.03.2016 року, № 2/2 від 17.03.2016 року, № 3/2 від 18.03.2016 року, № 4/2 від 19.03.2016 року, № 5/2 від 20.03.2016 року, № 6/2 від 24.03.2016 року, № 7/2 від 24.03.2016 року на загальну суму 14.905.641 грн, в тому числі ПДВ 2.484.273,50 грн (т. 4, а.с. 26-32). Вказані податкові накладні були подані ТОВ «ГЯДТ АГРО» на реєстрацію в ЄРПН у березні - квітні 2016 року, однак не прийняті податковим органом, та зареєстровані за рішенням суду лише 13.06.2019 року датою їх фактичного отримання: № 1/2 від 16.03.2016 року 28.03.2016 року, № 2/2 від 17.03.2016 року 31.03.2016 року, № 3/2 від 18.03.2016 року 31.03.2016 року, № 4/2 від 19.03.2016 року 01.04.2016 року, № 5/2 від 20.03.2016 року 01.04.2016 року, № 6/2 від 24.03.2016 року 01.04.2016 року, № 7/2 від 24.03.2016 року 15.04.2016 року, про що свідчать відповідні квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (т. 6, а.с. 224-221).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2018 року у справі № 826/9681/17, яке набрало законної сили 12.12.2018 року, зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних означені вище податкові накладні ТОВ «ГЯДТ АГРО» днем їх фактичного отримання (т. 4, а.с. 41- 46).

Здійснивши аналіз положень п. 198.6 ст. 198 ПК України, у редакції, чинній на час складення податкових накладних ТОВ «ГЯДТ АГРО», та після змін, внесених Законом України від 21.12.2016 року №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», суд дійшов висновку про те, що з 01.01.2017 року перебіг строку, протягом якого можливо включити суми податку на додану вартість до складу податкових накладних, переривався на час зупинення реєстрації податкових накладних згідно з п. 201.16 ст. 201 ПК України. Також судом зазначено, що податкові накладні, виписані постачальником позивача у березні 2016 року, не були і не могли бути зупинені у порядку, передбаченому п. 201.16 ст. 201 ПК України, оскільки останній був введений до ПК України у зв`язку із прийняттям Закону № 1797-VIII і набрав чинності лише 01.04.2017 року. Крім того, суд зазначив, що Законом України від 09.11.2017 року № 2198-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо стабілізації розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії України», який набрав чинності 03.12.2017 року, в абзацах четвертому і п`ятому п. 198.6 ст. 198 ПК України цифри «365» замінено цифрами «1095», а друге речення виключено.

З урахуванням наведено, а також враховуючи ту обставину, що податковим законодавством не врегульовано ситуацію, за якої податкові накладні не були зареєстровані вчасно внаслідок дій або бездіяльності податкового органу, суд дійшов висновку, що покупець має право відобразити суму податку на додану вартість у складі податкового кредиту на підставі отриманих податкових накладних протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Водночас, якщо податкові накладні зареєстровані продавцем товару в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку, податковий кредит формується на підставі податкових накладних в період реєстрації останніх, однак не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних.

Судом установлено, що судове рішення у справі № 826/9681/17 було виконано лише 13.06.2019 року, тобто вже поза межами 1095-строку з дня їх складення, що є свідченням того, що протиправна бездіяльність податкового органу щодо неприйняття до реєстрації та невиконання судового рішення у вказаній справі не давала можливості позивачу реалізувати своє право щодо отримання податкових накладних, складених постачальником у березні 2016 року, та сформувати на їх підставі податковий кредит.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № 1, яким підприємству зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2021 року у сумі 4.350.711 грн, є протиправним та підлягає скасуванню у частині зменшення від`ємного значення на 2.348.962 грн.

Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 1 від 25.01.2022 року, яким ТОВ «Пирятинський делікатес» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку, у загальному розмірі 902.659 грн, та застосовано штрафні (фінансові) санкції у загальній суму 225.664,75 грн, у зв`язку з встановленими порушеннями за наслідками господарських операцій з ТОВ «ГЯДТ АГРО» (сума зменшення бюджетного відшкодування 135.312 грн, сума фінансових санкцій 33.828 грн), ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ» (сума зменшення бюджетного відшкодування 767.347 грн, сума фінансових санкцій 191.836,75 грн), суд зазначив, що аналіз норм податкового законодавства свідчить, що у разі від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду платник податків може обрати один з варіантів дій, передбачених п. 200.4. ст. 200 ПК України: 1) врахувати суму від`ємного значення у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу); 2) в разі відсутності податкового боргу заявити про бюджетне відшкодування у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету та/або зарахувати до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як встановлено судом, висновок контролюючого органу про завищення ТОВ «Пирятинський делікатес» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у загальному розмірі 902 659 грн ґрунтується на тому, що товариством було завищено податковий кредит та відповідно від`ємне значення, за рахунок якого формується сума відшкодування податку на додану вартість, за наслідками господарських операцій з ТОВ «ГЯДТ АГРО» та ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ», які проаналізовано судом вище. Зауваження контролюючого органу щодо фактичної сплати податку, заявленого до відшкодування, відсутні.

Зважаючи на те, що суд встановив необґрунтованість висновку податкового органу про нереальність господарських операцій позивача із ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ», при цьому податковий кредит позивачем сформовано на підставі належним чином складених та зареєстрованих у ЄРПН податкових накладних ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ» від 02.11.2020 року № 1, від 04.11.2020 року № 2, від 05.11.2020 року № 3 (т. 2, а.с. 90 98), а також необґрунтованість висновку контролюючого органу про порушення позивачем норм податкового законодавства під час формування податкового кредиту за наслідками господарських операцій з ТОВ «ГЯДТ АГРО», відповідно суд визнав також безпідставним зменшення позивачу сум бюджетного відшкодування ПДВ за наслідками таких операцій.

За наведеного суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області № 1 від 25.01.2022 року, яким ТОВ «Пирятинський делікатес» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку, у загальному розмірі 902.659 грн, та застосовано штрафні (фінансові) санкції у загальній суму 225.664,75 грн, не ґрунтується на вимогах законодавства, прийняте без урахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивача ТОВ «Пирятинський делікатес» - адвокат Продан І.О., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю.

Аргументи, наведені представником позивача в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу підприємства ГУ ДПС у Полтавській області просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ДПС у Полтавській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволення позову та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимоги в цій частині відмовити.

Аргументи, наведені контролюючим органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ГУ ДПС у Полтавській області підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга представника позивача ТОВ «Пирятинський делікатес» - адвоката Продан І.О. підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід частково скасувати та змінити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Згідно пунктів 44.1, 44.2 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

У відповідності до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

За нормою п.п. а п.185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

За змістом п. 186.1 статті 186 ПК України місцем постачання товарів є:

а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту);

б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою;

в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Унормуванням п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За приписами п.п. «а» п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає в разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів.

За визначенням п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до п. 187.9 ст. 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Податковий кредит звітного періоду відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом положень п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Платники податку, які застосовують касовий метод податкового обліку, суми податку, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, та не включені до податкового кредиту протягом періоду 1095 календарних днів з дати складення таких податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних у зв`язку з відсутністю фактів списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів/послуг, мають право на включення таких сум до податкового кредиту у звітному податковому періоді, в якому відбулося списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів/послуг, але не пізніше ніж через 60 календарних днів з дати такого списання, надання інших видів компенсацій.

Згідно пункту 201.8 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (п. 201.10 ст. 201 ПК України).

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У разі якщо за результатами звітного (податкового) періоду податковий кредит платника перевищує його податкові зобов`язання, у платника формується від`ємне значення ПДВ звітного (податкового) періоду, яке відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України може бути, зокрема, зараховане до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

У випадках вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом зменшення від`ємного значення суми ПДВ платника податків, та внаслідок цього зменшено суму бюджетного відшкодування або донараховано суму податкового зобов`язання з ПДВ застосовуються штрафні санкції, передбачені ст. 123 ПК України.

Статтею 1 Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (у редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 996-XIV) визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, гуртуються на даних бухгалтерського обліку (частина друга статті 3 Закону № 996-XIV).

Відповідно до статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, передбачено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно пункту 12.2. зазначеного Положення первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суд враховує, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, суб`єкт господарювання повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Судом встановлено, що на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п. 81.1 ст. 81, п. 82.1 ст. 82 ПК України, згідно з планом-графіком проведення документальних перевірок на 2021 рік, наказом ГУ ДПС у Полтавській області № 2072-П від 09.09.2021 року призначено проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Пирятинський делікатес» з 28.09.2021 року тривалістю 30 робочих днів з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.07.2019 року по 30.06.2021 року, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2019 року по 30.06.2021 року (т. 2, а.с. 128).

На підставі п. 82.1 ст. 82 ПК України наказом ГУ ДПС у Полтавській області № 2667-П від 03.11.2021 року термін означеної перевірки підприємства продовжений на 15 робочих днів, з 10.11.2021 року (т. 2, а.с. 121).

Згідно з вказаними наказами та відповідно до направлень на перевірку, фахівцями відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Пирятинський делікатес», за наслідками якої складено акт від 07.12.2021 року № 10571/16-31-07-01-10/36313601 (т. 1, а.с. 15 - 45, т. 1, далі Акт перевірки).

За висновками, викладеними перевіряючими в Акті перевірки, ТОВ «Пирятинський делікатес» допущені наступні порушення:

1) п.п. 14.1.231 п. 14.1. ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1. ст. 134 ПК України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 3 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», п. 6 П(С)БО 16 «Витрати», в результаті чого підприємством завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування по податку на прибуток на загальну суму 29.987.701 грн, в т.ч. за 3 квартал 2020 року 26.150.967 грн, 1 квартал 2021 року 3.836.734 грн;

2) п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого підприємством завищено податок на додану вартість, що підлягав бюджетному відшкодуванню, в сумі 902.659 грн, в т.ч. за лютий 2020 року 135.312 грн, березень 2021 року 767.347 грн;

3) п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого підприємством завищено від`ємне значення по податку на додану вартість, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 4.350.711 грн, в т.ч. за червень 2021 року 4.350.711 грн.

За наслідками розгляду заперечень ТОВ «Пирятинський делікатес» на Акт перевірки контролюючий орган дійшов висновку про їх необґрунтованість, про що повідомив позивача листом від 18.01.2022 року № 1146/6/16-31-07-01-07 (т. 1, а.с. 46 52), та прийняв оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення (т.1, а.с. 63-71).

Із змісту вказаних податкових повідомлень-рішень, розрахунків до них, а також розрахунків зменшення об`єкта оподаткування по податку на прибуток, суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, від`ємного значення до акту планової виїзної документальної перевірки від 07.12.2021 № 10571/16-31-07-01-10/36313601 (т. 2, а.с. 191), вбачається, що підставою для їх прийняття 25.01.2022 року послугували висновки Акту перевірки про встановлені порушення підприємством податкового законодавства за наслідками господарських операцій позивача з ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ», ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ», ТОВ «ГЯДТ АГРО», а саме:

1) податкове повідомлення-рішення № 1 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по періодах: за 3 квартал 2020 року 26.150 967 грн; 1 квартал 2021 року 3.836.734 грн, прийнято у зв`язку з встановленими порушеннями за наслідками господарських операцій з ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» (сума зменшення від`ємного значення 26.150.967 грн), ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ» (сума зменшення від`ємного значення 3.836.734 грн);

2) податкове повідомлення-рішення № 1 від 25.01.2022 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість за червень 2021 року у сумі 4.350.711 грн, прийнято у зв`язку з встановленими порушеннями за наслідками господарських операцій з ТОВ «ФІРМА «ФІДЕЯ» (сума зменшення від`ємного значення 2.001.749 грн), ТОВ «ГЯДТ АГРО» (сума зменшення від`ємного значення 2.348.962 грн);

3) податкове повідомлення-рішення № 1 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку, у загальному розмірі 902.659 грн, та застосовано штрафні (фінансові) санкції у загальній суму 225.664,75 грн, прийнято у зв`язку з встановленими порушеннями за наслідками господарських операцій з ТОВ «ГЯДТ АГРО» (сума зменшення бюджетного відшкодування 135.312 грн, сума фінансових санкцій 33.828 грн), ТОВ «САДИ КИЇВЩИНИ» (сума зменшення бюджетного відшкодування 767.347 грн, сума фінансових санкцій 191 836,75 грн).

Законом України від 17.03.2020 року № 533-IX «Про внесення змін до ПК України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності 18.03.2020 року, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктами 52-1, 52-5.

Пунктом 52-2 підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня по 31 травня 2020 року, крім документальних позапланових перевірок з підстав, визначених п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 цього Кодексу. Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня по 31 травня 2020 року та на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до ПК України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 30.03.2020 року. Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період до 31.05.2020 року. Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом. На період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни, зокрема, до п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України і абзац перший п. 52-2 замінено сімома новими абзацами такого змісту:

«Установити мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня по 31 травня 2020 року, крім: документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу. У зв`язку з цим абзаци другий четвертий слід вважати відповідно абзацами восьмим десятим».

Законом України від 13.05.2020 року № 591-IX «Про внесення змін до ПК України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 29.05.2020 року, внесені зміни, зокрема до п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, в абзацах першому і дев`ятому слова та цифри «по 31 травня 2020 року» замінено цифрами та словами « 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Таким чином, чинні положення ПК України визначають мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупинив на цей період проведення документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18.03.2020 року та не були завершеними.

Разом з тим, пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцевих положень» Закону України від 17.09.2020 року № 909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (набрав чинності 04.20.2020 року. далі - Закон №909-ІХ) встановлено, що у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, надано право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, крім випадків, коли зазначене може призвести до обмеження конституційних прав чи свобод особи.

На виконання вказаного Закону, 03.02.2021 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» (далі - постанова № 89), якою передбачено скорочення строку дії обмежень, встановлених п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення перевірок юридичних осіб, зокрема, тимчасово зупинених документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18.03.2020 року та не були завершеними; документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог п. 77.4 ст. 77 ПК України.

Надаючи оцінку суперечності між нормами ПК України та постановою № 89 в частині можливості здійснювати контрольні заходи шляхом проведення деяких видів перевірок у період з дня набрання чинності такої постанови по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби, верховний Суд у постанові від 09.11.2023 року у справі № 160/13134/22 дійшов наступного правового висновку:

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України та підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених у статтях 85, 87 Конституції України. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Згідно з приписами статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України, зокрема, забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону; розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; організовує і забезпечує здійснення зовнішньоекономічної діяльності України, митної справи; спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади.

Відповідно до статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Аналогічні положення стосовно основних завдань Кабінету Міністрів України також містить у собі частина перша статті 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», де зазначено, що до основних завдань Кабінету Міністрів України належать, зокрема, забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики, політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; організація і забезпечення провадження зовнішньоекономічної діяльності, митної справи; спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України від 27 лютого 2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (далі - Закон № 794-VII) Кабінет Міністрів України у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці, зокрема: забезпечує проведення державної економічної політики, здійснює прогнозування та державне регулювання національної економіки; забезпечує розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного та соціального розвитку; забезпечує проведення державної фінансової та податкової політики, сприяє стабільності грошової одиниці України; розробляє та схвалює Бюджетну декларацію, розробляє проекти законів про Державний бюджет України та про внесення змін до Державного бюджету України, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; приймає рішення про використання коштів резервного фонду Державного бюджету України; організовує та забезпечує здійснення митної справи.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Разом з тим, відповідно до статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

Саме до повноважень Верховної Ради України, згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 85 Конституції України належить прийняття законів, затвердження Державного бюджету України та внесення змін до нього, контроль за виконанням Державного бюджету України, прийняття рішення щодо звіту про його виконання.

Виключно законами України встановлюється, зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система України; система оподаткування, податки і збори.

Верховний Суд звернув увагу на те, що Конституційний Суд України неодноразово роз`яснював, що:

- «право приймати закони, вносити до них зміни у разі, коли воно не здійснюється безпосередньо народом (статті 5, 38, 69, 72 Конституції України), належить виключно Верховній Раді України (пункт 3 частини першої статті 85 Конституції України) і не може передаватись іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України)» (Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 року №15-рп/2000); - «права делегування законодавчої функції парламентом іншому органу влади (у даному випадку Кабінету Міністрів України) Конституцією України не передбачено» (Рішення Конституційного Суду України від 9 жовтня 2008 року №22-рп/2008).

Делегування законодавчої функції парламентом іншому органу влади порушує вимоги Основного Закону України, згідно з яким органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6), а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19); прийняття законів належить до повноважень парламенту - Верховної Ради України як єдиного законодавчого органу в Україні (Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 2009 року №15-рп/2009).

Спірні у цій справі правовідносини охоплюються сферою дії ПК України, який відповідно до приписів пункту 1.1 статті 1 цього Кодексу регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податкові відносини є окремим і самостійним різновидом відносин, урегульованих, окрім Конституції України, спеціальними актами законодавства за вичерпним і остаточним переліком, не належать ані до господарських відносин, ані до адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.

При цьому за змістом статті 2 ПК України зміна його положень може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Отже, зміна положень ПК України здійснюється виключно законами про внесення змін до цього Кодексу, відповідно зміна строків, дії мораторію може бути здійснення виключно шляхом прямого внесення змін до ПК України (постанова об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 0940/2301/18).

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

За вказаних обставин, колегія суддів Верховного Суду дійшов висновку, що постанова № 89 прийнята не на підставі та не на виконання ПК України та законів з питань митної справи, у зв`язку з чим не може вважатися складовою податкового законодавства, а тому не підлягає застосуванню у питаннях, пов`язаних з оподаткуванням.

Також Верховний Суд зазначив, що частиною першою статті 96 Конституції України визначено, що Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період. Постанова № 89 прийнята Кабінетом Міністрів України відповідно до пункту 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 909-IX. Згідно пункту 4 розділу II «Прикінцеві положення» наведеного Закону у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, надано право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, крім випадків, коли зазначене може призвести до обмеження конституційних прав чи свобод особи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 640/18646/21.

Відповідно до частини першої статті 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Верховний Суд відзначив, що закон встановлює бюджетний період для Державного бюджету України, який і визначає строк дії відповідного закону, що зумовлено його особливою ознакою - періодичністю (змінністю (не ототожнювати зі зміною чи скасуванням)). Отже, закон про бюджет є тимчасовим нормативно-правовим актом, який прямо та законно діє протягом бюджетного періоду та не регулює правовідносин, що виникли (склалися) після закінчення його темпоральних меж.

Сам Закон України «Про Державний бюджет України» як тимчасовий Акт законодавства вичерпує свою дію закінченням календарного періоду на який його прийнято (постанови Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року по справі № 640/18646/21 та від 21 грудня 2022 року по справі № 160/14976/21).

Пунктом 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 909-IX, яким було надано право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, стосувався саме Державного бюджету України на 2020 рік.

Постанова ж Кабінету Міністрів України № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок» прийнята 3 лютого 2021 року, тобто поза темпоральними межами наданих законодавством повноважень.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 зазначений Суд звертав увагу, що предмет регулювання Бюджетного кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 наголошував на тому, що «законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони» (абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Таким чином, виходячи з того, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Верховний Суд вказав, що у даному випадку, Законом № 909-IX не вносились зміни безпосередньо до ПК України, яким встановлено мораторій, а делеговано таке право Кабінету Міністрів України. При цьому, інституційні, темпоральні і галузеві межі такого делегування порушені.

Досліджуючи мету запроваджених обмежень та умови їх скасування, Верховний Суд зауважив, що Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року на території України карантин. Отже, Кабінетом Міністрів України на момент прийняття наказу про проведення перевірки позивача та безпосередньо проведення такої перевірки не приймалось рішення про завершення дії карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а, відтак, діяв мораторій на проведення документальних планових перевірок платників податків.

Подібні за змістом правові позиції висловлено у постановах Верховного Суду від 07.12.2022 року у справі № 640/16523/21, від 28.10.2022 року у справі № 600/1741/21-а, від 22.02.2022 року у справі № 420/12859/21, від 27.04.2022 року у справі № 140/1846/21, від 15.04.2022 року у справі №160/5267/21.

Щодо правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі №816/228/17, в аспекті того, що процедурні порушення під час призначення та/або проведення перевірки не можуть сприйматися як безумовне свідчення протиправності індивідуальних актів за наслідком такої перевірки, Верховний Суд зазначив, що у справі № 816/228/17 відповідач мав право на проведення перевірки, але ним були допущені процедурні порушення, в той час як у цій справі з огляду на дію мораторію перевірка не повинна була відбутися в силу норм ПК України взагалі.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що проведена ГУ ДПС у Полтавській області перевірка підприємства є неправомірною, оскільки проведена всупереч чинному мораторію на проведення перевірок. Означене, в свою чергу, виключає правомірність прийнятих за наслідком такої перевірки контролюючим органом податкових повідомлень-рішень.

За наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню, апеляційна скарга ГУ ДПС у Полтавській області підлягає частковому задоволенню, судове рішення скасуванню в частині, якою судом відмовлено в задоволенні вимог підприємства з прийняттям нового судового рішення про задоволення цих вимог, в іншій частині судове рішення підлягає зміні з підстав та мотивів його прийняття.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки колегія суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції про задоволення вимог ТОВ «Пирятинський делікатес», колегія суддів, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, приймає рішення про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області судових витрат по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 19 693,63 грн. (т. 2 а.с. 100) та апеляційної скарги у розмірі 37 215 грн. (т. 7 а.с 42) у загальній сумі 56 908,63 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Пирятинський делікатес» - адвоката Продан Ірини Олександрівни задовольнити, апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року скасувати в частині, якою судом відмовлено у задоволенні вимог адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Пирятинський делікатес» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області № 1 від 25.01.2022 щодо завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 2 001 749 грн. та про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області № 1 від 25.01.2022 щодо завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 26 150 967 грн., з прийняттям нового судового рішення про задоволення вимог адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Пирятинський делікатес» в цій частині.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області № 1 від 25.01.2022 щодо завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 2 001 749 грн. (два мільйони одна тисяча сімсот сорок дев`ять гривень).

Визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області № 1 від 25.01.2022 щодо завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 26 150 967 грн. (двадцять шість мільйонів сто п`ятдесят тисяч дев`ятсот шістдесят сім гривень).

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року змінити з підстав та мотивів його прийняття.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області () на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Пирятинський делікатес» () судові витрати зі сплати судового збору у сумі 56 908,63 грн. (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот вісім гривень шістдесят три копійки).

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова
У зв`язку з перебуванням судді Бегунца А.О. у відрядженні 08.12.2023 року, постанова у повному обсязі підписана 11.12.2023 року.