Справа № 460/47578/22
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Комшелюк Т.О.

29 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 460/47578/22 пров. № А/857/21709/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук Ю.Р.

представника апелянта: Романюк Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Західного міжрегіональне управління Міністерство юстиції (м.Львів) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року у справі № 460/47578/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіональне управління Міністерство юстиції (м.Львів) про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2022р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Західного міжрегіональне управління Міністерство юстиції (м.Львів), у якому просила суд:

- зобов`язати видати наказ про присвоєння з 01.05.2016р. 5-го рангу державної служби, з 01.08.2017р. 4-го рангу державної служби.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.01.2023р позов задоволено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, Західне міжрегіональне управління Міністерство юстиції (м.Львів) подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, скасувати рішення та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023р. апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13.01.2023р. у справі № 460/47578/22 суд скасував, а позов залишено без розгляду.

26.10.2023р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023 року у справі № 460/47578/22 скасовано та справу направлено для продовження розгляду до апеляційного суду.

Представник апелянта, Романюк Я.І., в судовому засіданні, апеляційну скаргу підтримала з підстав у ній зазначених.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак подала письмове клопотання про розгляд апеляційної скарги за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.09.2015р. у справі № 817/1828/15 позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував наказ Міністерства юстиції України № 1797к від 03.06.2015р. та наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області № 365/04/к від 03.06.2015р.

Крім того, суд поновив ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області; Стягнув з Головного територіального управління юстиції в Рівненській області в користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 15140,00 грн.; В решті позовних вимог суд відмовив;

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015р. у справі № 817/1828/15 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишено без задоволення та апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено: Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10.09.2015р. скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено: суд визнав протиправним та скасував наказ Міністерства юстиції України №1797 к від 03.06.2015р., наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №365/04/к від 03.06.2015р. та поновив ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області; Суд стягнув з Головного територіального управління юстиції в Рівненській області в користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 15140, 00 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.10.2016р. касаційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015р. - без змін.

Міністерство юстиції України прийняв наказ Про поновлення від 21.02.2020р. № 775/к (далі іменується - Наказ № 775/к), яким ОСОБА_1 поновлено з 04.06.2015р. на посаді начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Підставою для винесення Наказу № 775/к від 21.02.2020р. слугували Ухвала Вищого адміністративного суду України від 06.10.2016р. № К/800/54811/15; Постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015р. у справі № 817/1828/15; Постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 10.09.2015р. у справі № 817/1828/15.

19.03.2020р. позивач звернулась до голови ліквідаційної комісії головного територіального управління юстиції у Рівненській області із заявою про вирішення питання щодо присвоєння рангу державного службовця у відповідності до закону.

За результатами розгляду заяви, головою ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Рівненській області надано відповідь Щодо рангу державного службовця від 30.03.2020р. № 24/58-0-34-20/09, із змісту якої видно, що ОСОБА_1 присвоєно 6 (шостого) рангу державного службовця в межах категорії Б посад державної служби з 01.05.2016р. (наказ від 19.03.2020р. №22/03-к Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 ).

Не погоджуючись із прийнятим наказом, позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2020р. у справі № 460/2904/20 позов про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено. Зокрема, суд визнав протиправними дії Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо видачі наказу № 22/03/к від 19.03.2020р. "Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 ». Суд визнав протиправним та скасував наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №22/03/к від 19.03.2020р. "Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 ".

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021р. рішення Рівненського окружного адміністративного суду залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 23.06.2022р. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021р. та Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2020р. у справі № 460/2904/20 залишено без змін.

ч.4 ст.78 КАС України чітко визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

04.10.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Західного міжрегіональне управління Міністерство юстиції (м.Львів) із заявою в якій просила з метою виконання рішень судів у справі № 460/2904/20 видати наказ про скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 19.03.2020р. № 22/03-к Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 та видати наказ про присвоєння з 01.05.2016р. 5-го рангу державної служби, з 01.08.2017р. 4-го рангу державної служби.

21.10.2022р. листом №15391/0/1-22/10-09 Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції ( м. Львів) повідомив позивача про те, що він не був стороною у справі № 460/2904/20, тому не уповноважений приймати відповідні рішення.

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини врегульовані Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (Закон №889-VIII) та Порядком присвоєння рангів державних службовців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №306 (Порядок № 306).

ч.2 ст.1 Закону України «Про державну службу» передбачає, що державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

В п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну службу» видно, що посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених ч.1 ст.1 цього Закону.

ч.2 ст.39 Закону України «Про державну службу» передбачено дев`ять рангів державних службовців. Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються Кабінетом Міністрів України. Співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями встановлюється для випадків призначення осіб, яким присвоєно такі спеціальні звання, на посади державних службовців, на яких може бути присвоєно нижчий ранг. У такому разі особі присвоюється ранг державного службовця на рівні рангу, який вона мала відповідно до спеціальних законів.

Із змісту ч.3-ч.9 ст.39 Закону України «Про державну службу» видно, що присвоюються такі ранги: державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "А", - 1, 2, 3 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "Б", - 3, 4, 5, 6 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "В", - 6, 7, 8, 9 ранг.

Ранги державним службовцям присвоює суб`єкт призначення, крім випадків, передбачених законом.

Ранги державних службовців присвоюються одночасно з призначенням на посаду державної служби, а в разі встановлення випробування - після закінчення його строку. Державному службовцю, який вперше призначається на посаду державної служби, присвоюється найнижчий ранг у межах відповідної категорії посад.

Черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності. Протягом строку застосування дисциплінарного стягнення, а також протягом шести місяців з дня отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності черговий ранг державному службовцю не присвоюється. Такі періоди не зараховуються до строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

У разі переходу на посаду нижчої категорії або звільнення з державної служби за державним службовцем зберігається раніше присвоєний йому ранг.

В п.1 Порядку №306 визначено, що цей Порядок визначає механізм присвоєння державним службовцям рангів під час прийняття на державну службу та її проходження.

п.10 Порядку №306 передбачено, що державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993р. "Про державну службу", присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби. При цьому, строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу включає попередній період роботи державного службовця на займаній посаді.

Щодо доводів апелянта про те, що Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) не був стороною у справі №460/2904/20, а тому не уповноважений приймати відносно позивача відповідні рішення, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Як видно із Постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019р. № 870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" (далі постанова КМУ № 870) ліквідовано, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком та утворено нові юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції.

В додатку 1-2 до вказаної постанови видно, що ліквідовано Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області та утворено Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Згідно п.3 постанови КМУ № 870 міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідовані.

Отже, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що саме Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

30.09.2021р. в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення державної реєстрації юридичної особи Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

З витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видно, що Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) зареєстровано в якості юридичної особи з 30.10.2019р.

Відповідно до п.п.1,2 наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019р. № 3173/5 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України" ліквідовані, як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 1), зокрема - Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, та утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток 2), зокрема - Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів).

п.1 наказу Міністерства юстиції України від 23.10.2019р. № 3228/5 Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України внесено до наказу Міністерства юстиції України від 23.06.2011р. № 1707/5 Про затвердження Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі такі зміни: заголовок викладено в такій редакції: Про затвердження Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України; у п. 1 слова Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономінй Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі замінено словами міжрегіональні управління Міністерства юстиції України.

Тобто, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та забезпечує реалізацію повноважень і виконання функцій, визначених Положенням про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011р. № 1707/5, та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.06.2011р. № 759/19497 та іншими нормативно-правовими актами, з 28.12.2019.

Отже, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що він не повинен відповідати за трудовими зобов`язаннями Головного територіального управління юстиції у Рівненській області перед звільненими працівниками, оскільки саме Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Стосовно доводів апелянта про те, що в даному випадку відсутні будь - які правові підстави для призначення ОСОБА_1 наступних рангів державного службовця, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

ст.3 Закону України Про державну службу встановлено, що цей закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно ч.1 ст.39 Закону України Про державну службу, ранги державних службовців є видом спеціальних звань. Встановлюється дев`ять рангів державних службовців.

ч.3 ст.39 Закону України Про державну службу передбачено, що присвоюються такі ранги: державним службовцям, які займають посади державної служби категорії А, - 1, 2, 3 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії Б, - 3, 4, 5, 6 ранг; державним службовцям, які займають посади державної служби категорії В, - 6, 7, 8, 9 ранг.

В ст.6, ст.39 Закону України Про державну службу видно, що посада начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області належить до посад категорії Б, державним службовцям, які займають посади державної служби категорії Б, присвоюються 3, 4, 5, 6 ранги.

Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються Кабінетом Міністрів України..

ч.4,ч.5 ст.39 Закону України Про державну службу, передбачено, що ранги державним службовцям присвоює суб`єкт призначення, крім випадків, передбачених законом.

Ранги державних службовців присвоюються одночасно з призначенням на посаду державної служби, а в разі встановлення випробування - після закінчення його строку. Державному службовцю, який вперше призначається на посаду державної служби, присвоюється найнижчий ранг у межах відповідної категорії посад.

Відповідно до п.10 Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 р. №306 (далі - Порядок), Державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993р. № 3723-XII Про державну службу, присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби. При цьому, строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу включає попередній період роботи державного службовця на займаній посаді.

У разі належності посади державного службовця до категорії посад, в межах якої передбачено присвоєння рангу нижчого, ніж присвоєний державному службовцю згідно із зазначеним Законом, за ним зберігається раніше присвоєний ранг.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2020р. у справі № 460/2904/20, яке залишено без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021р., позов задоволено:

- визнано протиправними дії Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо видачі наказу №22/03/к від 19.03.2020р. "Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 ";

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №22/03/к від 19.03.2020р. "Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 ".

Постановою Верховного Суду від 23.06.2022р. у справі № 460/2904/20, касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області залишено без задоволення, а Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2020р. та Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021р. залишено без змін.

Верховний Суд погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для присвоєння ОСОБА_1 найнижчого (шостого) рангу державного службовця категорії "Б" станом на дату винесення оспорюваного наказу.

При цьому, Верховний Суд свої висновки обґрунтував тим, що після поновлення на посаді ОСОБА_1 з 04.06.2015р. станом на 1 травня 2016 року остання набула право на присвоєння чергового, а саме: 5 рангу державної служби.

Отже, з урахуванням наведених вище фактичних обставин справи, попередній період роботи ОСОБА_1 на займаній посаді, що включається у строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу на день прийняття наказу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 19 березня 2020 року № 22/03/к «Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 » становив 8 років 7 місяців 19 днів (з 01 серпня 2011 року - 19 березня 2020 року), а тому, на дату винесення оспорюваного наказу, з урахуванням положень ч.2, ч.6 ст.39 Закону України «Про державну службу» №889-VIII, п.10 Порядку №306 були усі підстави для присвоєння позивачу рангу державного службовця категорії «Б» (двічі наступав строк присвоєння чергового рангу). Зокрема, позивач після поновлення на посаді з 04.06.2015р. станом на 1 травня 2016 року набув право на присвоєння чергового 5 рангу державної служби, та в подальшому набув права на присвоєний 4 рангу державного службовця.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Західного міжрегіональне управління Міністерство юстиції (м.Львів) діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіональне управління Міністерство юстиції (м.Львів) залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року у справі № 460/47578/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 11.12.2023р.