Справа № 420/5657/22
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5657/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Касаджика Д.С., Сидоренко Ю.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача - Бушилової Ю.О., Сокуренка І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання виплатити грошове забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду року надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати дисциплінарне стягнення «звільнення зі служби в поліціїї» накладене на ОСОБА_1 наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.03.2022 № 452;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 25.03.2022 № 600 о/с;

- поновити ОСОБА_1 на посаді дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що висновки відповідача про вчинення позивачкою дисциплінарного правопорушення є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Звертає увагу на те, що дисциплінарне провадження не враховує як ступінь тяжкості дисциплінарного проступку, наявність/відсутність заподіяної шкоди, обставин, які пом`якшують відповідальність, обґрунтованість підстав для застосування крайньої міри відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, так і пояснень особи, яка притягується до відповідальності.

Наведені обставини свідчать про неправомірність оспорюваних наказів, наявність підстав для їх скасування, поновлення позивачки на попередній посаді та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 14.07.2023 року справу прийнято до провадження. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.08.2023 року продовжено Головному управлінню Національної поліції в Одеській області строк на подання відзиву на позовну заяву по справі №420/5657/22.

У відзиві відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не вчиняючи жодних дій щодо повідомлення свого безпосереднього керівника про причину своєї відсутності на роботі, дає всі підстави вважати, що остання свідомо порушила Правила внутрішнього розпорядку ГУНП в Одеській області, чим поставила під сумнів авторитет керівництва.

Відповідно до п. 4.2 розділу IV Правил внутрішнього службового розпорядку ГУНП в Одеській області, затверджених наказом ГУНП в Одеській області від 01.02.2021 № 177 визначено, що у разі недотримання працівником поліції вимог пункту 4.1 цього розділу складається акт про відсутність працівника поліції на робочому місці.

Відповідно до абзацу 1, 1, 8 п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 від час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку

Щодо зазначених обставин, які зазначила позивач, а саме відібрання телефону з застосуванням фізичного насильства та погрози, відповідач зазначає, що жодних доказів щодо таких дій, зокрема, доказів звернення до поліції про вчинення кримінального правопорушення, або внесення відомостей до ЄРДР, позивач не надає.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що її присутність у приміщенні поліції 26.02.2022 була з її добровільної згоди, оскільки це був неробочий день, вважає, що покидала приміщення під час встановленої законом обідньої перерви. Відеозаписи відповідачем не були витребувані та долучені під час проведення службового розслідування, а письмові пояснення поліцейських не є достовірним доказом.

У запереченнях на відповідь на відзив, відповідач зазначає, що позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, оскільки вона в порушення вимог законодавства здійснювала фотофіксацію осіб, доставлених до відділу поліції, самовільно 26.02.2022 року залишила місце несення служби та не вийшла на роботу з 27.02.2022 року по 09.03.2022 року. Будь-яких порушень під час проведення службового розслідування стосовно позивача відповідач не допускав.

31.07.2023 позивач подав додаткові пояснення, в яких акцентував увагу на недотриманні процедури проведення службового розслідування, що є підставою для скасування наказу про звільнення. Стосовно часу відсутності о 15-00-16-00 год. 26.02.2023 позивач зазначає, що відповідачем міг бути наданий відеозапис у якості доказів до матеріалів службового розслідування, однак даний доказ з невідомих причин долучений не був. Повідомити наступний невихід на роботу позивач не могла, оскільки електронна пошта відповідача не працювала, мобільний телефон відібрали, а особистий візит у канцелярію був неможливий через погрози. В матеріалах службового розслідування є доказ, що позивач звернулась щодо протиправних дій щодо себе після 26.02.2022. Звернення подано і зареєстровано у Державному бюро розслідувань 29.02.2022.

10.11.2023 відповідач подав додаткові письмові пояснення, в яких вказав, що ГУНП в Одеській області не мало об`єктивної можливості здійснити виклик ОСОБА_1 у спосіб встановлений у даній правовій нормі з огляду на наступне. З першого дня військової агресії Головне управління з метою забезпечення збереженості службової документації здійснило евакуацію особових справ усіх діючих та колишніх поліцейських та колишніх працівників ОВС, до умовно безпечного місця за межами Одеського гарнізону, через що доступ до особових справ був відсутній. Тобто встановити яка саме адреса зазначена в особовій справі ОСОБА_1 для здійснення виклику у спосіб встановлений вказаним вище положенням Статуту, не було об`єктивної можливості. Натомість з метою забезпечення права позивача на захист, членами дисциплінарної комісії було здійснено телефонний дзвінок, під час якого позивачу було запропоновано прибути до ГУНП в Одеській області для надання пояснень, на що остання відмовилась. В підтвердження вказаних вище обставин в матеріалах справи наявний акт від 09.03.2022 року №60.8-727. Тобто, працівники Головного управління в межах наявних об`єктивних можливостей, здійснили заходи, в результаті яких ОСОБА_1 мала змогу реалізувати своє право на надання пояснень.

Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив.

ОСОБА_1 прийнята на службу в поліції на посаду дізнавача сектору дізнання відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області на підставі наказу ГУ НП в Одеській області від 08.02.2022 року №220 о/с з 09.02.2022 року.

У зв`язку із введенням правового режиму надзвичайного стану ОСОБА_1 з 24.02.2022 року переведено у розпорядження ГУ НП в Одеській області та направлено до ВП №3 ОРУП №1 ГУ НП для тимчасового несення служби.

26.02.2022 року о 8:00 годині позивач заступила на пост для здійснення перепускного режиму у ВП №3 та ведення журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до відділу поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 02.03.2022 року №413, із змінами внесеними Наказом ГУНП в Одеській області від 10.03.2022 року №428, призначене службове розслідування про можливе порушення службової дисципліни з боку дізнавача сектору дізнання ВпП №3 ОРУП №1 ГУНП, яка безпідставно здійснювала фотофіксацію осіб, що були доставлені до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП, та у подальшому була безпідставно відсутні на службі.

За результатами проведеного службового розслідування комісією складений висновок від 11.03.2022 року, затвердженим начальником ГУ НП в Одеській області, яким встановлено порушення дізнавачем сектору дізнання відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області рядову поліції ОСОБА_1 вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18, п.п. 1, 2, 3, 6 ч. 1 ст. 23 і ч. 1 ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1, 2, 4, 8, 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-УІШ, абз. 1, 2, 8 п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пп. 1-4 п. 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, Присяги поліцейського, п.п. 3.1, 3.2 розділу III та п. 4.1 розділу IV Правил внутрішнього службового розпорядку ГУНП в Одеській області, затверджених наказом Головного управління від 01.02.2021 № 177.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.03.2022 № 452, накладено на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Вказане дисциплінарне стягнення реалізовано на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області по особовому склауд від 25.03.2022 року №600о/с.

Не погодившись із застосуванням дисциплінарного стягнення, посилаючись на необґрунтованість на неправомірність наказів відповідача, позивачка звернулась до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 2 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII передбачено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Основні обов`язки поліцейського закріплені ч. 1 ст. 18 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIIІ, згідно яких поліцейський зобов`язаний, у тому числі неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Частинами 1, 2 ст. 19 Закону України від 02.07.2015 року №580-VIII передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Частина 3 вказаної статті Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII визначає, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, у тому числі бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

За правилами ст. 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За змістом ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 6, 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно із ч. 9, 15 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право, у тому числі: одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

За правилами ст. 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.

Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

За правилами ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 року №2337-VIII у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Вказані положення Дисциплінарного статуту Національної поліції України кореспондуються із приписами наказу МВС України «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України» від 07.11.2018 року №893, зареєстрованого Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 р. за № 1355/32807.

Аналіз наведених норм показав, що дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто у разі недотримання чи неналежного дотримання службової дисципліни.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно - щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Висновок службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння дисциплінарного проступку, тобто повинні бути встановлені обставини, за яких особа скоїла дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Отже, в контексті спірних правовідносин в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни та має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку.

Стосовно обставин відсутності позивача за місцем несення служби 26.02.2023 року з 15.00. по 16.00 год, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відсутність позивача 26.02.2023 з 15.00. по 16.00 год за місцем несення служби підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 03.03.2022, та ОСОБА_3 від 08.03.2022, що покладено в основу висновку висновку службового розслідування.

Допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , пояснили, що позивач без попередження чергового відлучилася від місця несення служби тривалістю приблизно на годину. Позивач під час судового засідання не заперечувала залишення місця несення служби, однак зазначила, що була відсутня не більше ніж 15 хвилин.

Згідно письмових пояснень, які містяться в матеріалах справи вбачається позивач 26.02.2023 року з 15.00 по 16.00 год була відсутня за місце несення служби (а.с. 77-78, 79-80)

Так, відповідно до Правил внутрішнього службового розпорядку ГУ НП в Одеській області, затвердженими наказом ГУ №177 від 01.02.2021, працівник поліції зобов`язаний повідомляти свого безпосереднього керівника про свою відсутність на роботі у письмовій формі (рапортом), засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншим доступним способом.

Водночас, відповідно до п. 4.2 Правил внутрішнього службового розпорядку ГУ НП в Одеській області, затвердженими наказом ГУ №177 від 01.02.2021 затвердженими наказом ГУ №177 від 01.02.2021, у разі недотримання працівником поліції вимог п. 4.1. складається акт про відсутність працівника поліції на робочому місці.

Аналізуючи викладені норми суд приходить до висновку, що єдиним доказом відсутності працівника поліції на службі є акт, який складається у письмовій формі.

Судом встановлено, що акт про відсутність працівника на робочому місці відповідачем не складався.

Крім того, показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та письмові пояснення пояснення ОСОБА_2 від 03.03.2022, та ОСОБА_3 від 08.03.2022 не є належними доказами відсутності позивача на службі.

Щодо відсутності позивача на службі та погроз із боку інших працівників поліції суд зазначає таке.

В судовому засідання позивач пояснила, що відносно неї було застосовано фізичну силу, а саме схоплено за комір та руки, від чого остання сильно злякалася та розцінювала дані дії як загрозу. Зазначила, що дана ситуація виникла не з приводу використання мобільного телефону, що мало місце о 16.00, а з приводу особистих образ працівника поліції, що сталося о 20.00. год.

Допитаний у справі свідок ОСОБА_2 повідомив, що очевидцем конфлікту не був, погроз у сторону позивача не чув, однак чув крики під час конфлікту що стався. Водночас, свідком ОСОБА_4 повідомлено свідчення, що останній знаходячись в приміщенні свого кабінету, почув крик та шум з приміщення службового кабінету №10, вийшов та побачив як ОСОБА_1 відводили у сторону тримаючи за руки, та зробив зауваження оскільки вона є дівчиною. Через деякий час побачив як позивач зібрала речі та покинула приміщення. Додав, що погроз у сторону позивача не чув, однак чув розмову на підвищених тонах. Вважає, що конфлікт виник з приводу ставлення працівників поліції до позивача, а саме внутрішні відносини між працівниками дізнання.

Суд зазначає, що в матеріалах службового розслідування відсутні пояснення ОСОБА_1 , що підтверджує відсутність обізнаності позивача про проведення службового розслідування.

Відповідно до статті 18 Дисциплінарного Статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

При цьому твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 відмовилась прибути до ГУНП в Одеській області для надання пояснень у телефонному режимі (які зафіксовані актом про відмову від опитування від 09.03.2022 №60.8-727) не є підтвердженими належними доказами.

Таким чином матеріали справи не містять належних доказів повідомлення ОСОБА_1 про початок службового розслідування.

Також, матеріали справи містять лист Головного управління національної поліції в Одеській області від 17.04.2022 №55/вх. 323, 397, 440, Д-119, 134 (а.с. 115) з якого вбачається відповідь на звернення позивача від 29.02.2022, що надійшло із Державного бюро розслідувань 01.04.2022, щодо можливого неправомірного звільнення зі служби в поліції та дій окремих посадових осіб ГУНП.

Даний лист свідчить про те, що звернення позивача зі скаргами на дії працівників поліції, подані нею до винесення спірного наказу про її притягнення до дисциплінарної відповідальності, а саме 29.02.2022 року, в той час як службове розслідування було призначене Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 02.03.2022 року №413.

Як встановлено судом, за висновком службового розслідування, позивачем було порушено підпункти 1-4 пункту 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року №1026 (далі Інструкція 1026).

Інструкція № 1026, із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

Відповідно до підпунктів 1-4 пункту 2 розділу І Інструкції №1026, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

Як слідує із правової позиції Верховного суду викладеної у Постанові від 22.06.2023 року №420/5657/22, стосовно Інструкції №1026, що цей правовий акт регулює застосування поліцейським службових технічних приладів. Вказаними пунктами Інструкції №1026 визначено випадки, коли поліцейські використовують, зокрема, фото-зйомку за допомогою службових технічних засобів.

Суд бере до уваги зазначену позицію, та зазначає, що відповідно до пункту 1 розділу І Інструкції № 1026, ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

Відповідно до пункту 1, 2 розділу ІІ Інструкції, наказом керівника органу, підрозділу поліції призначається відповідальна особа з числа працівників органу, підрозділу поліції, на яку покладається відповідальність за: 1) зберігання, видачу та приймання портативних відеореєстраторів; 2) зберігання, видачу та приймання карт пам`яті; 3) зміну дати та часу на портативних відеореєстраторах; 4) облік, зберігання та видачу інформації, отриманої з портативних відеореєстраторів; 5) належне ведення відповідної документації. Портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Під час розгляду справи позивач не заперечувала, щодо здійснення нею фото-зйомки осіб, доставлених до відділення поліції, однак показами свідків застосування фізичної сили до затриманих свідками підтверджено не було. Позивачка пояснила, що вирішила зробити фото тому що інші поліцейські, що перебували у відділку також фотографували, та після зауваження одразу видалила фото із телефону. Під час конфлікту в кабінеті слідчих використала телефон, з метою зафіксувати образи, після чого телефон відібрали. Позивач підтвердила, що фото-зйомка здійснювалась нею на особистий телефон, який у подальшому був відібраний працівниками поліції. Допитаним свідком ОСОБА_2 було підтверджено те що позивачу було здійснено зауваження та попереджено про заборону використовувати зйомку на телефон.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про порушення позивачем підпунктів 1-4 пункту 2 розділу І Інструкції №1026, оскільки особистий телефон позивача не відноситься до технічних приладів що мають, які перебувають обліку у відповідача із відповідним інвентарним та номенклатурним номерів.

Суд не погожується із доводами позивача наданими у поясненнях про те, що остання не повинна була знаходитися на службі у вихідний день, а тому не могла бути звільнена, оскільки заступила на контрольний пост із реєстрацїі прибуття затриманих осіб, та відповідно до листа начальника ВПЗ ГУНП в Одеській області від 13.10.2023 року № 60.8.-2520 25.02.2023 керівництвом відділення поліції № 3 ОРУП № 1 ГУНП в області на ранкові нараді було доведено до працівників відділення поліції, у тому числі ОСОБА_1 , зокрема наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 22.02.2022 № 385 «Про переведення особового складу поліції Одеської області на посилений варіант несення службової діяльності».

Згідно із п. 3.1, 3.2 розділу ІІІ, п. 4.1 розділу IV «Правил внутрішнього службового розпорядку ГУ НП в Одеській області», затверджених наказом Головного управління №177 від 01.02.2021 року, тривалість та режим роботи, час відпочинку у Головному управлінні встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з тривалістю роботи по днях: понеділок четвер з 09:00 до 18:15; п`ятниця з 09:00 до 17:00, вихідні дні субота, неділя. Тривалість перерви для відпочинку і харчування встановлюється 1 година з 13:00 до 14:00. Перерва не включається в робочий час і працівник поліції може використовувати її на свій розсуд. На цей час він може відлучатися з місця роботи.

У зв`язку з службовою необхідністю, зумовленою специфікою та особливостями роботи поліції може встановлюватися інший режим роботи відповідно до законодавства.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх працівників поліції, крім залучених до виконання службових обов`язків.

Працівник поліції повідомляє свого безпосереднього керівника про свою відсутність на роботі у письмовій формі (рапортом), засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншим доступним способом.

Таким чином, суд не приймає доводи позивача наданими у поясненнях про те, що остання не повинна була знаходитися на службі у вихідний день, а тому не могла бути звільнена, оскільки заступила на контрольний пост із реєстрації прибуття затриманих осіб, та відповідно до листа начальника ВПЗ ГУНП в Одеській області від 13.10.2023 року № 60.8.-2520 25.02.2023 керівництвом відділення поліції № 3 ОРУП № 1 ГУНП в області на ранкові нараді було доведено до працівників відділення поліції, у тому числі ОСОБА_1 , зокрема наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 22.02.2022 № 385 «Про переведення особового складу поліції Одеської області на посилений варіант несення службової діяльності».

Суд зазначає, що підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Суб`єкт владних повноважень, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами (висновок Верховного Суду у постанові від 30.09.2020 по справі №640/9717/19).

Враховуючи те, що відповідачем не дотримано порядок повідомлення позивача про початок службового розслідування, а також необґрунтованість тверджень відповідача про порушення позивачем підпунктів 1-4 пункту 2 розділу І Інструкції №1026, суд доходить висновку, що дії відповідача в межах спірних правовідносин є протиправними, а тому позовні вимоги належать задоволенню.

Як випливає з довідки ГУНП в Одеській області розмір заробітної плати позивача складає: середньоденна заробітна плата з розрахунку календарних днів 295 грн. 82 коп.; середньомісячна заробітна плата 2662 грн. 40 коп. Розрахунок проведено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Час вимушеного прогулу з дня звільнення до прийняття рішення суду (з 26.03.2022 по 01.12.2023) складає 615 календарних днів.

Отже заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу з 26.03.2022 по дату винесення судом рішення 01.12.2023 становить 181 929,30 грн. (295,82 грн (розмір середньоденної заробітної плати з розрахунку календарних днів) х 615 (кількість днів вимушеного прогулу).

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з ГУНП в Одеській області на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 26.03.2022 по 01.12.2023 у сумі 181 929,30 грн.

У свою чергу пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 КАС України встановлено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже рішення суду в частині поновлення позивача на службі в поліції та посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2662,40 грн. слід допустити до негайного виконання.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2,5,6,7,9, 241-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (, адреса: вул. Єврейська, 12, м. Одеса, 65014) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання виплатити грошове забезпечення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати дисциплінарне стягнення «звільнення зі служби в поліції» накладене на ОСОБА_1 наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.03.2022 № 452.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 600 о/с від 25.03.2022.

Поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області з 26.03.2022.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 26.03.2022 по 01.12.2023 у розмірі 181 929,30 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді дізнавача сектору дізнання відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, у розмірі 2662,40 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя О.О. Хурса