Справа № 420/34066/23
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2023-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

12 грудня 2023 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Самойлюк Г.П., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Херсонській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2020 2021 рік при проведенні розрахунку при звільненні зі служби в поліції;
-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2020 2021 рік при проведенні розрахунку при звільненні зі служби в поліції.
Разом з позовною заявою подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в обґрунтування якої зазначено, що у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України впроваджено воєнний стан відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача Зеленського О.В. від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Пpo введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ХІ. Крім того, Верховна Рада України за поданням Президента України продовжила строк воєнного стану в країні до 19 лютого 2023 року. Наразі відповідними указами Президента України строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжено.
Після звільнення 15.12.2022 року з лав Національної поліції позивача зараховано до Збройних Сил України з 26.01.2021 року і по теперішній час, де він несе службу та займає посаду командира мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , яка на теперішній час дислокується у м. Херсоні, який знаходиться під постійними обстрілами з боку Російської Федерації.
Крім того, позивач посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 4 квітня 2023 року по справі №640/8348/21, відповідно до якої суд дійшов висновку, що поняття «оплата праці» і «заробітна плата», які використовуються у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір у цій справі в частині вимог стосується ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, на яку працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством (є належною працівнику заробітною платою), охоплюється застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці», у зв`язку з чим, не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про її нарахування та стягнення.
Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Так, у цій справі позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Херсонській області щодо невиплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку, за 2020 2021 рік при проведенні розрахунку при звільненні зі служби в поліції
Втім, положення статті 122 КАС України не містять норми, яка б врегульовувала порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9- рп/2013.
Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.
Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.
Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отож, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні відпусток одноразової грошової допомоги при звільненні, які, відповідно, є складовою заробітної плати.
Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 29.09.2022 року у справі №500/1912/22 проходження військової служби є поважною причиною для поновлення строків звернення до суду.
З метою забезпечення прав позивача, суд дійшов висновку, що заява позивача про поновлення строку звернення до суду належить до задоволення.
Підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви відповідно до ст. 169 КАС України, а також підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлені ст. 170 КАС України, на час відкриття провадження у справі, відсутні.
Відповідно до ч. 2, 6 ст. 12 КАС України та оцінюючи справу за критеріями, переліченими у ч. 3 ст. 257 КАС України, які суд враховує при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження, суд вважає необхідним розглянути дану справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Статтею 258 КАС України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження. Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін починається через тридцять днів з дня відкриття провадження.
Керуючись ст.ст. 12, 160, 161, 171, 248, 257-262 КАС України, суд
Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом.
Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Запропонувати відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, надати суду відзив на позовну заяву і всі докази, якими можуть бути підтверджені заперечення проти позову та надіслати копію відзиву та доданих до нього документів позивачу.
Запропонувати позивачу у п`ятиденний строк з моменту отримання відзиву на позовну заяву, подати суду та іншій стороні відповідь на відзив, а відповідачу, у той самий строк - заперечення.
Справа розглядатиметься суддею одноособово за наявними у справі матеріалами.
Копію ухвали направити учасникам справи.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 256 КАС України.

Суддя Г.П. Самойлюк