Справа № 592/13125/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 р.Справа № 592/13125/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Князєв В.Б., м. Суми, повний текст складено 02.10.23 року по справі № 592/13125/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції , Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції (далі також відповідачі), в якому просив скасувати постанову серії ЕАР № 6012469 від 12.10.2022.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.10.2023 відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що позивач під час розгляду справи про адміністративне правопорушення заперечував щодо висновків про порушення ним Правил дорожнього руху, оскільки у спірній ситуації керувався положеннями п. 8.11. Правил дорожнього руху. Вказує, що у порушення вимог щодо змісту мотивувальної частини судового рішення суд першої інстанції взагалі не надав жодної оцінки та не обґрунтував, чому відсутні підстави для застосування щодо дій позивача в момент знаходження його автомобіля на лінії світлофора в момент загорання жовтого сигналу світлофора положень п. 8.11. Правил дорожнього руху, які виключають його адміністративну відповідальність за порушення п. 8.7.3. е. Правил дорожнього руху.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, представник Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 12.10.2022 Інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Баштовим А. І. складено постанову серія ЕАР № 6012469, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн (а.с. 5-8).

З постанови серії ЕАР № 6012469 вбачається, що 12.10.2022 о 10 год 44 хв в м. Суми, вул. Харківська, 12, водій, керуючи транспортним засобом HYUNDAI SANTAFE, державний номерний знак НОМЕР_1 , проїхав на заборонений червоний сигнал світлофора, що зафіксовано на відеореєстратор Xiaomi Yi Car DVR, чим порушив п. 8.7.3. «е» ПДР.

Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів учинення ним адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року, № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно зі статтею 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з статтею 41 Закону № 3353-ХІІ порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Правила дорожнього руху затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (далі ПДР).

За пунктом 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні гуртуватися на вимогах цих Правил.

За п. 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР).

Відповідно до п. 8.7 ПДР світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, Х-подібні.

За приписами п. 8.7.3 «е» ПДР червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів (пункт 8.10 ПДР України).

Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху (пункт 8.11. ПДР України).

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову у справі (стаття 283 КУпАП).

Зі змісту зазначених норм можна зробити висновок, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення. Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження того, що позивач дійсно допустив порушення вимог п. 8.7.3 «е» ПДР, відповідачем надано до матеріалів справи відеозапис з відеореєстратору Xiaomi Yi Car DVR.

З відеозапису № 2022-10-12_11-47-48 убачається, що ОСОБА_1 дійсно здійснив проїзд регульованого пішохідного переходу по вул. Харківська поблизу буд. 12 в м. Суми на червоний заборонений сигнал світлофора.

На відеозаписі чітко видно, що саме транспортний засіб позивача проїхав регульований пішохідний перехід по вул. Харківська поблизу буд. 12, в м. Суми на червоний заборонений сигнал світлофора, поблизу, у тому числі за ним, не було інших транспортних засобів. Відеозапис зі службового відеореєстратора Xiaomi Yi Car DVR є чітким, з нього можна ідентифікувати марку та державний номерний знак транспортного засобу, який рухався назустріч екіпажу патрульної поліції (відеозапис № 2022-10-12_ 11-47-48 - 00:010:44). Після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 ідентифіковано транспортний засіб та водія, що зафіксовано в оскаржуваній постанові.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом HYUNDAI SANTAFE, державний номерний знак НОМЕР_1 , мав можливість знизити швидкість, наближаючись до регульованого пішохідного переходу по вул. Харківська поблизу буд. № 12 в м. Суми та зупинитись у місцях, визначених п. 8.10 ПДР, не вдаючись до екстреного гальмування, оскільки з відеозапису вбачається, що ні попереду автомобіля позивача, ні за ним (на короткій дистанції) інших автомобілів не було, тобто необхідності прискорювати швидкість на під`їзді до регульованого пішохідного переходу у позивача не було, ніякої небезпеки позивач взагалі нікому не створював, тобто відсутні підстави вважати, що у випадку гальмування позивачем могла бути створена аварійна ситуація на регульованому пішохідному переході по вул. Харківська поблизу буд. № 12, а гальмівний шлях був би довгим. Позивач міг і мав час для зупинки свого транспортного засобу відповідно до ПДР, але не зробив цього.

Отже ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу HYUNDAI SANTAFE, державний номерний знак НОМЕР_1 , та учасник дорожнього руху, не стежив за дорожньою обстановкою та не зреагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху, в результаті чого здійснив проїзд регульованого пішохідного переходу на червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «е» ПДР.

Позивача було ознайомлено з відеозаписом правопорушення, що зафіксовано на цифрову нагрудну камеру (відеозапис clip-1 00:06:30), та роз`яснено суть і обставини адміністративного правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення розглянуто в присутності позивача, постанову оголошено негайно після розгляду справи, копію постанови позивач отримав на місці розгляду справи.

Долучені відповідачем до матеріалів справи докази (відеозаписи), постанова у справі про адміністративне правопорушення у сукупності є доказами в адміністративній справі, які безпосередньо свідчать про наявність та обставини правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 .

Позивач посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою норми пункту 8.11 ПДР, які дозволяють водіям при увімкненні жовтого сигналу світлофору рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху у випадку, коли вони не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 ПДР, не вдаючись до екстреного гальмування.

Зі змісту пункту 8.7.3. «е» ПДР слідує, що червоний сигнал світлофора забороняє рух. У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися у місцях, визначених пунктом 8.10 цих Правил.

Разом з тим позивач (як убачається з його пояснень, рухаючись зі швидкістю 40-50 км/год) здійснював проїзд на червоний сигнал світлофора, не зупинив свій транспортний засіб у місці, визначеному пунктом 8.10 ПДР України, чим порушив вимоги пункту 8.7.3. «е» ПДР і правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності.

Наданим до матеріалів справи позивачем фотознімком вказані обставини не спростовано.

Зважаючи на викладене, оскільки вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, яка полягає у проїзді перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 6012469.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 751/5437/17.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів не бере до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на судову практику та висновки Верховного Суду, зокрема, викладені у постанові від 26.07.2019 у справі № 751/4088/17, оскільки такі не є релевантними з огляду на обставини, встановлені у цій справі.

Відповідно до правового висновку, висловленого у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому під судовим рішенням у подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Підстави позову, як і доводи апеляційної скарги, на які посилався позивач, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не спростовано останнім.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58), згідно з якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи приписи статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.10.2023 по справі № 592/13125/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк