Справа № 826/7188/16
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року № 826/7188/16

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодський Завод Пиломатеріалів» до Міністерства юстиції України, Державного агентства лісових ресурсів України про визнання наказу незаконним, нечинним, таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодський Завод Пиломатеріалів» (далі також позивач, ТОВ «Світловодський Завод Пиломатеріалів») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі також відповідач-1), Державного агентства лісових ресурсів України (далі також відповідач-2) про:

- визнання незаконним, нечинним, таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили - статті 13, частина 5 статті 92 Конституції України, наказу Державного комітету лісового господарства України від 19 лютого 2007 року № 42 «Щодо вдосконалення механізмів продажу необробленої деревини», яким затверджено Положення про організацію та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 лютого 2007 року за № 164/13431, з моменту ухвалення рішення у даній справі;

- зобов`язання Міністерства юстиції України скасувати рішення про державну реєстрацію наказу Державного комітету лісового господарства України від 19 лютого 2007 року № 42 «Щодо вдосконалення механізмів продажу необробленої деревини», яким затверджено Положення про організацію та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 лютого 2007 року за № 164/13431.

Постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року скасовано ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2017 року (залишено позовну заяву без розгляду) та Київського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року (залишено без змін ухвалу суду першої інстанції), а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року прийнято справу № 826/7188/16 до провадження та ухвалено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року вирішено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» дану адміністративну справу передано до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

Матеріали справи отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Колесніковій І.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року прийнято до провадження адміністративну справу № 826/7188/16, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні 06 жовтня 2023 року вирішено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що в положенні, яке затверджено оскаржуваним наказом, відсутні норми, регулюючі умови, строки та обов`язок сторін щодо укладення договорів купівлі-продажу необробленої деревини за результатами проведення відповідних аукціонів, а також не встановлено відповідальності за ухилення від виконання їх зобов`язань, у зв`язку з чим, позивач, ставши переможцем такого аукціону, позбавлений можливості вивезти куплений товар, так як продавець ухиляється від укладання відповідного договору, і йому довелося звертатися з відповідним позовом до господарського суду. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 26 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено саме з посиланням на оскаржуваний наказ.

Відповідачі, у наданих суду відзивах, наголошують на безпідставності таких доводів позивача, вказують на їх необґрунтованість з огляду на дотримання порядку прийняття оскаржуваного нормативно-правового акта та його відповідності актам вищої юридичної сили.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Державного комітету лісового господарства України від 19 лютого 2007 року № 42 «Щодо вдосконалення механізмів продажу необробленої деревини» затверджено Положення про організацію та проведення аукціонів із продажу необробленої деревини.

Вказаний наказ зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 лютого 2007 року за №164/13431.

Уважаючи зазначений наказ незаконним та таким, що істотно порушує його права, ТОВ «Світловодський Завод Пиломатеріалів» звернулось до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 8 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються правові засади і гарантії підприємництва, правила конкуренції та норми антимонопольного регулювання.

Статтею 1 Лісового кодексу України передбачено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Згідно із частиною 1 статті 6 Лісового кодексу України лісовими ресурсами є деревні, технічні, лікарські та інші продукти лісу, що використовуються для задоволення потреб населення і виробництва та відтворюються у процесі формування лісових природних комплексів.

Відповідно до статті 35 Лісового кодексу України організація лісового господарства передбачає:

1) розроблення та затвердження в установленому законом порядку нормативно-правових актів з ведення лісового господарства;

2) поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій, виділення особливо захисних лісових ділянок;

3) установлення віку стиглості деревостанів, норм використання лісових ресурсів;

4) проведення лісовпорядкування;

5) ведення державного лісового кадастру, обліку лісів;

6) ведення моніторингу лісів;

7) проведення лісової сертифікації;

8) здійснення інших організаційно-технічних заходів згідно з основними вимогами щодо ведення лісового господарства, визначеними законодавством.

Статтею 36 Лісового кодексу України визначено, що нормативно-правові акти з ведення лісового господарства встановлюють порядок і вимоги до системи заходів з охорони, захисту, використання та відтворення лісів, комплекс якісних та кількісних показників, параметрів, що забезпечують регулювання діяльності у цій галузі.

Відповідно до статті 38 Лісового кодексу України нормативно-правові акти з ведення лісового господарства розробляються в установленому порядку центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Основні вимоги до ведення лісового господарства та заходів з охорони, захисту, використання та відтворення лісів відповідно до цього Кодексу та закону затверджуються нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Нормативно-правові акти, що визначають умови ведення лісового господарства, якісні та кількісні показники оцінки діяльності в цій галузі, затверджуються в установленому порядку центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, та іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Вимоги нормативно-правових актів з ведення лісового господарства є обов`язковими до виконання всіма власниками лісів, постійними і тимчасовими лісокористувачами.

Пунктом 1 Положення про Державний комітет лісового господарства України, затвердженого Указом Президента України від 14 серпня 2000 року № 969/2000 (чинного на час видання спірного наказу) Державний комітет лісового господарства України (Держкомлісгосп України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Положення про Державний комітет лісового господарства України основними завданнями Держкомлісгоспу України є: забезпечення реалізації державної політики у сфері лісового і мисливського господарства, а також охорони, захисту, раціонального використання і відтворення лісових ресурсів, мисливських тварин, підвищення ефективності лісового та мисливського господарства; здійснення державного управління, регулювання та контролю у сфері лісового і мисливського господарства; розроблення і організація виконання загальнодержавних, міждержавних і регіональних програм у сфері захисту, підвищення продуктивності, раціонального використання і відтворення лісів, а також участь у розробленні та виконанні таких програм з питань використання і відтворення мисливських тварин, розвитку мисливського господарства.

Згідно із пунктом 4 Положення про Державний комітет лісового господарства України Держкомлісгосп України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: розробляє норми, правила та інші нормативні документи у сфері охорони, захисту, раціонального використання лісових ресурсів і відтворення лісів; реалізовує державну стратегію розвитку лісового і мисливського господарства щодо забезпечення споживачів деревиною, виробами з неї та іншою продукцією лісового та мисливського господарства, проводить разом з суб`єктами господарювання постійний моніторинг внутрішнього і зовнішнього ринку продукції лісового і мисливського господарства, готує пропозиції і бере участь у формуванні та реалізації політики у сфері виконання робіт і поставок продукції для державних потреб; бере участь у формуванні та реалізації інвестиційної політики виходячи з пріоритетних напрямів структурної перебудови економіки.

Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 458/2011 затверджено Положення про Державне агентство лісових ресурсів України та визнати таким, що втратив чинність Указ Президента України від 14 серпня 2000 року № 969 «Про Положення про Державний комітет лісового господарства України».

Відповідно до пункту 1 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України Державне агентство лісових ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи центральних органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісового та мисливського господарства.

Організація лісового господарства передбачає розроблення та затвердження в установленому законом порядку нормативно-правових актів із ведення лісового господарства.

Нормативно-правові акти з ведення лісового господарства розробляються в установленому порядку центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства на час видання спірного наказу був Державний комітет лісового господарства України.

До основних завдань Державного комітету лісового господарства України віднесено, зокрема забезпечення реалізації державної політики у сфері лісового господарства.

Державний комітет лісового господарства України відповідно до покладених на нього завдань розробляє норми, правила та інші нормативні документи у сфері охорони, захисту, раціонального використання лісових ресурсів та реалізовує державну стратегію розвитку лісового господарства щодо забезпечення споживачів деревиною, виробами з неї та іншою продукцією лісового господарства.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2006 року № 208-р схвалено Концепцію реформування та розвитку лісового господарства.

Пунктом 4 розділу IV «Шляхи та способи розв`язання проблем лісового господарства» Концепції реформування та розвитку лісового господарства передбачено, що ефективне використання лісових ресурсів передбачає запровадження порядку реалізації заготовленої деревини на конкурсних засадах через аукціони і торги для формування прозорого ринку деревини.

Згідно із пунктом 2 Преамбули Концепції реформування та розвитку лісового господарства Кабінет Міністрів України доручив Держкомлісгоспу разом з Мінприроди, Мінагрополітики, Міноборони та іншими заінтересованими органами виконавчої влади розробити та подати у шестимісячний строк пропозиції, що випливають із Концепції реформування та розвитку лісового господарства.

Отже, організація та проведення аукціонів із продажу необробленої деревини - це один із законодавчо встановлених механізмів ефективного раціонального використання лісових ресурсів в Україні, формування прозорого ринку деревини;

Розроблення та затвердження Держкомлісгоспом наказу від 19 лютого 2007 року № 42 «Щодо вдосконалення механізмів продажу необробної деревини» було здійснено за прямим дорученням Кабінету Міністрів України на виконання Концепції реформування та розвитку лісового господарства відповідно до положень Лісового кодексу України.

З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що наказ Державного комітету лісового господарства України від 19 лютого 2007 року № 42 «Щодо вдосконалення механізмів продажу необробної деревини» видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб визначений законами України, а тому відсутні правові підстави для задоволення заявлених у даній справі позовних вимог.

Окремо суд звертає увагу на те, що аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд при розгляді справи № 826/18026/17 (постанова від 17 вересня 2021 року), предметом розгляду якої було питання правомірності наказу Державного комітету лісового господарства України від 19 лютого 2007 року № 42.

Крім того, при вирішенні даної справи суд враховує, що наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 20 серпня 2018 року № 410, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 серпня 2018 року за № 988/32440, скасовано наказ Державного комітету лісового господарства України від 19 лютого 2007 року № 42. Відповідно, заявлені позивачем вимоги наразі не є такими, задоволення яких сприятиме відновленню його порушених прав, свобод чи інтересів, що додатково до наведеного вище свідчить на користь відсутності підстав для їх задоволення.

Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодський Завод Пиломатеріалів» (27500, Кіровоградська область, місто Світловодськ, вулиця Богуна, будинок 11; ) до Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Городецького, будинок 13; ), Державного агентства лісових ресурсів України (01601, місто Київ, вулиця Руставеллі Шота, будинок 9-А; ) про визнання наказу незаконним, нечинним, таким, що не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.