Справа № 160/30289/23
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

07 грудня 2023 рокуСправа № 160/30289/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Єфанова Ольга Володимирівна, перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів, -

УСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Державної установи «Центр пробації» (Код , юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) щодо нездійснення повного розрахунку на час звільнення та не виплати на користь начальника Кам`янського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Верхньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 18 893 гривень (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто три гривні) 24 копійки;

стягнути з Державної установи «Центр пробації» (Код , юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) на користь начальника Кам`янського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, підполковника внутрішньої служби Доценко Лілії Анатоліївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Верхньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 18 893 гривень (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто три гривні) 24 копійки.

Ухвалою суду від 24.11.2023 року позовну заяву залишено без руху для надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності підстав його пропуску та надання відповідних доказів.

Представник позивачки надала заяву про усунення недоліків в якій зазначила щодо строків звернення до суду, що після проведеного 25.11.2022 року ДУ «Центр пробації» з позивачем розрахунку при звільненні, остання вважала, що отримала усі належні їй до виплати кошти під час звільнення, оскільки відомості щодо здійсненого розрахунку установою не надавались або інших даних, що можуть свідчити про обізнаність позивача із порушенням його прав. Між тим, ОСОБА_1 лише у жовтні місяці 2023 року дізналась про те, що до виплаченої їй установою суми при звільненні не було включено грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, а саме, після постановлення Дніпропетровським окружним адміністративним судом рішення від 16.10.2023 року по справі №160/21092/23, остання вчерговий раз звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вже для корегування її подальших дій з призначення пенсії за вислугу років, й саме тоді дізналась інформацію відносно проведених виплат, сум та розрахунків ДУ Центр пробації" з нею за весь час роботи та при звільненні.

У зв`язку з чим ОСОБА_1 не могла раніше знати, що її права порушуються, тобто, що в розрахунок при звільненні позивачу не була врахована та виплачена грошова компенсація за належні до видачі предмети речового майна.

01 листопада 2023 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Яловою Ю.О. було направлено на адресу Державної установи «Центр пробації» адвокатський запит на отримання інформації, щодо нарахування та виплати Державною установою «Центр пробації» на користь начальника Кам`янського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року за №578 «Про забезпечення речовим майном персоналу державної кримінально-виконавчої служби» затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально - виконавчої служби, який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами (додаток).

08 листопада 2023 року на електрону адресу адвоката Ялової Ю.О. від Державної установи «Центр пробації» надійшов лист-відповідь на вказаний запит за підписом директора ОСОБА_2 від 02.11.2023 року №156-ЗПІ, згідно з яким повідомлено, що згідно з абзацом 2 п. 22 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою КМУ від 14.08.2013 №578, грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Станом на 06.11.2023 рік бюджетні асигнування на виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна відсутні (додаток).

Тобто, тільки 08.11.2023 року при отриманні листа-відповіді від Державної установи «Центр пробації», ОСОБА_1 стало фактично та документально відомо, що відповідач не виплатив та не збирається їй виплачувати грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, у зв`язку з відсутністю у розпорядника бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі, тому саме з цього моменту, як позивач дізналась про порушення своїх прав та реалізувала своє право на звернення до суду.

За приписами ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Верховний Суд у своєму рішенні від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 року, зазначив:

«Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.»

Так, позивача звільнено згідно наказу Державної Установи «Центр Пробації» від 23.11.2022 року № 629/к, в якому зазначено про всі виплати, які необхідно здійснити при звільненні.

В заяві про усунення недоліків також зазначено, що у вказаному наказі Державної Установи «Центр Пробації» від 23.11.2022 року №629/к, зазначено про всі виплати, які необхідно здійснити при звільненні.

Разом з тим, зазначений вище наказ не містить інформації щодо нарахування та виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 .

Тобто, відповідач визначив всі виплати, які він вважає за потрібне виплатити позивачці при звільненні, і лише вказаний наказ визначає, що може бути виплачено позивачці при звільненні.

З цих же підстав суддя не приймає посилання на довідку Державної установи «Центр пробації» № 603 від 22.11.2022 року.

Крім того, після отримання виплат 25.11.2022 року, позивачка не вчиняла жодних дій для з`ясування складових виплат.

Представник позивачки лише 01.11.2023 року, тобто вже поза межами тримісячного строку звернення до суду, звернувся до відповідача на отримання інформації, щодо нарахування та виплати Державною установою «Центр пробації» на користь начальника Кам`янського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства , пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Так, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (Постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №521/21851/16-а).

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Слід зазначити, що Верховний Суд в постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 зазначив:

«Колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.»

Верховний Суд в постанові від 02 серпня 2023 року у справі № 620/830/23 зазначив:

«Суд констатує, що дійсно, введений в країні воєнний стан суттєво ускладнило (подекуди унеможливило) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади (місцевого самоврядування). Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування крізь призму неможливості ситуативного (в конкретних умовах) виконання процесуальних прав і обов`язків учасника справи, й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для поновлення пропущеного процесуального строку».

Як зазначив Верховний Суд в ухвалі від 04 березня 2021 року у справі №240/12017/19:

Колегія суддів звертає увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує, а не тим, хто спить.

Таким чином, позивач пропустив строк звернення до суду, який сплинув 27.02.2023 року.

Згідно ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

У відповідності до п.9 ч.4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.4 ст.169, ст.248 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.2 ст.256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.293, ст.295 КАС України.

Суддя О.В. Єфанова