Справа № 380/27251/23
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

11 грудня 2023 рокусправа № 380/27251/23
м.Львів, вул. Чоловського, буд. 2

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Лунь З.І. перевірила матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: 79017, м. Львів, вул. Мечникова, 16-а, ), в якому просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо проведення перерахунку та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у 2016-2017, компенсації за невикористану основну відпустку, компенсацію за додаткову відпустку передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з січня 2016 по березень 2017 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення;

-зобов`язати Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у 2016-2017, компенсації за невикористану основну відпустку, компенсації за додаткову відпустку передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з січня 2016 по березень 2017 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.

Ухвалою від 27.11.2023 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, з дати отримання копії ухвали.

05.12.2023 за вх.№93451 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Зазначив, що до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Вказує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України. Зазначає, що позивач звернувся до суду за захистом свого права у правовідносинах, що виникли до 19 липня 2022 року, отже, із врахуванням висновку Верховного Суду у справі від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 04 квітня 2023 у справі № 640/8348/21, від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, від 27 квітня 2023 року у справі №14777/22 строк звернення позивача з цим позовом до суду не обмежений будь-яким строком. З огляду на наведене просить поновити позивачу строк звернення до суду з цим позовом.

При вирішенні питання щодо поновлення строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Приписами ч.5 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч.3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суддя, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.

Так, строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів визначені статтею 233 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі -КЗпП України)

Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, суд зазначає, що до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Однак, 19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»(далі - Закон № 2352-ІХ), згідно з яким частина перша і друга статті 233 КЗпП України діють у новій редакції.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України (в редакції Закону № 2352-ІХ) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відтак, після 19.07.2022 строк звернення до суду за вирішенням спору про стягнення належної працівнику заробітної плати обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21 та від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22, які є обов`язковими для врахування судом відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Варто зауважити, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236»дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.

Таким чином, тримісячний строк звернення до суду з цим позовом розпочався з 01.07.2023 та з урахуванням приписів частини першої статті 233 КЗПП закінчився 01.10.2023 (останній день строку звернення до суду).

Позивач звернувся до суду з вимогами щодо нарахування та виплати грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017роках матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у 2016-2017роках, компенсації за невикористану основну відпустку, компенсації за додаткову відпустку передбачену пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2017роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з січня 2016 по березень 2017 року включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, про невиплату яких він повинен був знати з дати отримання грошового забезпечення за відповідний період, однак за вирішенням трудового спору позивач звернувся 20.11.2023, відповідно із пропуском тримісячного строку звернення до суду (навіть з урахуванням продовження такого строку на період дії карантину).

Надаючи правову оцінку та досліджуючи поважність зазначених позивачем причин пропуску строку звернення до суду в межах аргументів наведених у заяві, суд зазначає такее.

Факт отримання листа відповідача у відповідь на звернення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти активні дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти набагато пізніше після не отримання виплати.

Такі висновки суду відповідають позиції Верховного Суду, що наведена, зокрема, у постановах від 06.02.2018 у справі №607/7919/17, від 16.05.2018 у справі №521/9634/17, від 31.03.2021 у справі №240/12017/19.

Суд також критично оцінює доводи представника позивача щодо того, що справа відповідає ознакам типової справи, визначених ВП ВС у зразковій справі № 260/3564/22, оскільки щодо цього Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 12.04.2023 у постанові у справі № 380/14933/22 зазначив, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Суд звертає увагу позивача, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Позивачем не наведено об`єктивних обставин, які б не дозволяли йому звернутися до суду у визначений законодавством строк, а твердження, на які позивач посилається у своїй заяві не можуть вважатись поважними для поновлення такого строку, тому суд дійшов висновку, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду задоволення не підлягає.

Суд зауважує, що переконання представника позивача, що строки звернення до суду у вказаній категорії фактично не підлягають застосуванню, - не відповідає положенням чинного законодавства.

Оцінюючи наведені позивачем аргументи на обґрунтування пропуску строку звернення до суду суд зазначає, що судовий захист за критерієм справедливості як невід`ємної складової згаданого у ст.8 Конституції України верховенства права повинен надаватися особі, котра як учасник суспільних відносин добросовісно ставиться до стану реалізації власних прав (інтересів) та обов`язків, тобто належно опікується власними правами (що повністю кореспондує змісту п.6 ч.5 ст.44 КАС України), а звернення до суду із позовом після спливу строків звернення до суду шкодить забезпеченню юридичної визначеності та створює ризик розбалансування системи соціального захисту.

Наведені представником позивача аргументи зводяться до загальних розмірковувань про необхідність захисту прав позивача безвідносно до дотримання ним вимог процесуального закону, тому суд не встановив обставин, що свідчили б про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Оскільки у межах спірних правовідносин заявник не подав доказів проведення розумної та обачливої поведінки відносно опікування власними правами у сфері проходження публічної служби, то суд не знаходить в матеріалах позовної заяви підстав для поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

Суд зауважує, що позивачем не повідомлено суду жодної фактичної обставини, що перешкодило позивачу звернутися до суду з цим позовом в межах тримісячного строку звернення до суду.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України суд повертає позовну заяву, якщо вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.

Оскільки суд дійшов висновку, що повідомлені позивачем обставини не доводять поважності причин пропуску строку звернення до суду, позовну заяву позивача необхідно повернути.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 241, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

у х в а л и в:

відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - повернути позивачу

Копію ухвали про повернення позовної заяви невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

Суддя Лунь З.І.