Справа № 380/4603/23
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/4603/23 пров. № А/857/19352/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року, головуючий суддя Мричко Н.І., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 30.12.2022 року №46; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди проходження військової служби в органах СБ України з 13.07.2005 по 31.05.2016 року та з 01.11.2016 року по 14.12.2016 року, період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України з 01.06.2022 року по 14.11.2022 року, період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2022 року по 28.02.2022 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок страхового стажу ОСОБА_1 у період з 13.07.2005 по 14.11.2022 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, визначеної статтею 30 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з дня встановлення такої інвалідності з урахуванням здійсненого перерахунку страхового стажу.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що в оскарженому рішенні відсутні відомості про страховий стаж позивача за періоди військової служби в органах Служби безпеки України з 13.07.2005 року по 31.05.2016 року, з 01.11.2016 року по 14.12.2016 року, військової служби у Збройних Силах України з 01.06.2022 року по 14.11.2022 року, а також страховий стаж за час здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2022 року по 28.02.2022 року. Позивачу невідомо, з яких причин у реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про сплату страхових внесків за нього під час проходження військової служби. Окрім цього, позивач сплачував страхові внески за час здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2022 року по 28.02.2022 року, але за невідомих йому причин ці відомості не були відображені в реєстрі застрахованих осіб як період, який зараховується до страхового стажу. Позивач вказав, що Кабінет Міністрів України з метою дотримання прав певної категорії застрахованих осіб на пенсійне забезпечення передбачив в Порядку №770 вимогу для страхувальників забезпечити у визначений строк подання до Пенсійного фонду України відомостей про застрахованих осіб, проте ця вимога, незважаючи на сплив законодавчо встановленого строку, не може бути виконана страхувальниками у зв`язку з бездіяльністю Пенсійного фонду України, що виявляється у невиконанні останнім вимог пункту 15 Порядку № 770 щодо затвердження порядку подання, обліку та оброблення відсутніх у реєстрі застрахованих осіб персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків, необхідних для призначення пенсії. При цьому, слід враховувати, що факт несплати, несвоєчасної сплати або сплати не в повному обсязі страхувальником страхових внесків за позивача протягом часу його військової служби спростовується наданими Службою безпеки України довідками, а відсутність відомостей про сплату таких страхових внесків у реєстрі застрахованих осіб може бути пов`язана виключно з бездіяльністю Пенсійного фонду України як уповноваженого органу у сфері пенсійного та соціального страхування.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії по інвалідності від 30.12.2022 року №46; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок страхового стажу ОСОБА_1 , зарахувавши до такого періоди проходження військової служби в органах Служби безпеки України з 13.07.2005 по 31.05.2016 року та з 01.11.2016 року по 14.12.2016 року, період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України з 01.06.2022 року по 14.11.2022 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності, визначеної статтею 30 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV, з дня встановлення такої інвалідності з урахуванням здійсненого перерахунку страхового стажу; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при призначенні пенсії, зокрема і пенсії по інвалідності відповідно до Закону України №1058 період роботи зараховується до страхового стажу за умови подачі довідки, форма якої визначена Постановою №3-1. Період служби з 01.01.2017 року зараховується до страхового стажу виключно за даними персоніфікованого обліку. У зв`язку з ненаданням позивачем відповідних довідок, відповідач звернувся до Фінансово-економічного управління Служби безпеки України щодо витребування довідок про нараховані суми грошового забезпечення та сплату страхових внесків позивача з 13.07.2005 року по 31.12.2016 року. Щодо зарахування періодів з 01.01.2022 року по 28.02.2022 року та з 01.06.2022 року по 14.11.2022 року до страхового стажу позивача, то відомості щодо сплати страхових внесків за ці періоди відсутні, а тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Відповідно до довідок Управління Служби безпеки України від 18.09.2020 року №460, від 28.10.2022 року №12/157/3/71 позивач проходив військову службу в органах Служби безпеки України в період з 13.07.2005 року по 10.06.2020 року.

Позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.10.2022 року за результатами огляду МСЕК встановлено ІІ групу інвалідності.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 позивач є особою з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Листом від 22.11.2022 року №1300-5203-8/109677 відповідач повідомив позивача про можливість оформлення пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

12.12.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності, визначеної частиною першою статті 30 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

14.12.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності від № 61, у зв`язку з відсутністю в посвідченні особи з інвалідністю внаслідок війни посилання на статтю 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

23.12.2022 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності, визначеної частиною першою статті 30 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

30.12.2022 року відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності № 46 (далі оскаржене рішення). У такому рішенні зазначено, що позивач не має права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю необхідного для призначення пенсії страхового стажу, визначеного статтею 32 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Крім того, до страхового стажу позивача не зараховано період з 01.06.2022 року по 30.09.2022 року, у зв`язку з відсутністю в індивідуальних відомостях про застраховану особу інформації про сплату страхових внесків.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи неправильний розрахунок страхового стажу позивача, що мало вплив на наявність підстав для призначення позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України №1058, суд дійшов висновку про невідповідність рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії по інвалідності від 30.12.2022 № 46 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, що вказує на його протиправність та необхідність скасування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Як передбачено статтею 8 Закон №1058-IV відповідно до вказаного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 30 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 вказаного Закону.

Згідно із частиною 1 статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років.

Пунктом 2 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом статті 20 Закону № 1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно зі статтею 26 Закону № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків. Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування періодів роботи, через несплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 30 вересня 2019 року у справі №414/736/17 та від 30 липня 2019 року у справі №373/2265/16-а.

Як слідує з матеріалів справи, позивач у період з 13.07.2005 року по 11.06.2010 року проходив військову службу в Інституті підготовки юридичних кадрів для СБУ у складі Національної юридичної академії України ім. Ярослава Мудрого, а з 11.06.2010 року по 07.05.2017 року в УСБУ в Донецькій області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 770 затверджено Порядок подання відсутніх у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків за період з 01.07.2000 року по 31.12.2016 року, необхідних для призначення пенсій військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам начальницького і рядового складу, поліцейським (далі Порядок №770).

Пунктом 15 вказаного Порядку передбачено, що порядок подання, обліку та оброблення відсутніх у реєстрі застрахованих осіб персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків, необхідних для призначення пенсій військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, поліцейським, відомості про яких становлять інформацію з обмеженим доступом, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики, Міноборони, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, МВС, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Управлінням державної охорони.

Однак судом встановлено, що правлінням Пенсійного фонду України не затверджено порядку подання, обліку та оброблення відсутніх у реєстрі застрахованих осіб персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення та сплату страхових внесків, необхідних для призначення пенсій військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, поліцейським, відомості про яких становлять інформацію з обмеженим доступом.

Відтак, вірним є висновок суду попередньої інстанції про те, що неподання таких відомостей не може позбавляти права позивача на зарахування періодів служби в органах Служби безпеки України з 13.07.2005 року по 31.05.2016 року та з 01.11.2016 року по 14.12.2016 року до страхового стажу

Крім цього, згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 02.12.2022 року №3166 позивач з 03.03.2022 року по 14.11.2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . При цьому, до страхового стажу позивача зараховано частину періоду військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , а саме з 03.03.2022 року по 31.05.2022 року. Період з 01.06.2022 року по 14.11.2022 року відповідач не зарахував у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків.

Колегія суддів раніше зазначила, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування періодів роботи, через несплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Аналізуючи вищенаведене норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про часткову під ставність та обґрунтованість позовних вимог.

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі №380/4603/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін