Справа № 520/26633/23
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року № 520/26633/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01.03.2022 по 06.05.2022;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100000 грн. додаткову винагороду з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01.03.2022 по 06.05.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем, на думку позивача, допущено протиправну бездіяльність шодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01.03.2022 по 06.05.2022.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач у період з 25.03.2021 по 29.07.2022 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01.03.2022 по 06.05.2022, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту Постанова №168) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому, позивач у позовній заяві посилається на приписи розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Проте, розділ XXXIV був доданий до Порядку лише в січні 2023 року відповідно до наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 та застосовується з 01 лютого 2023 року, а тому не застосовується до спірних правовідносин.

Отже, посилання позивача на вказані норми є безпідставними.

За таких обставин, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню приписи Постанови №168, яка була чинна станом на час виникнення спірних правовідносин.

Суд зазначає, що за приписами Постанови №168 визначено, що додаткова винагорода збільшена до 100000 гривень виплачується особам, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Так, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2022 № 287 "Про результати проведення службового розслідування" позивач отримав вогнепальне множинне сліпе поранення м`яких тканин верхніх нижніх кінцівок під час виконання службових обов`язків.

Позивачем до позовної заяви було додано копію довідки №5717 від 03.07.2023 гарнізонної військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_2 , копію довідки №440 від 21.04.2022 військово-лікарської комісії та копію виписки епікрізу (історія №5240) Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь»

Проте, із вказаних документів не вбачається, що позивач отримав поранення пов`язане із захистом Батьківщини.

Також, позивачем надано до суду копію довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1 від 01.04.2022 року.

Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженим наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 (далі по тексту Положення №402) встановлено форму довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) (додаток 5), згідно якої така довідка підписується командиром (начальником) військової частини.

Судом встановлено, що у довідці №1 від 01.04.2022 року зазначено про те, що позивач отримав поранення при виконанні службових обов`язків по захисту Батьківщини.

Проте, вказану довідку всупереч приписів Положення №402 підписано начальником медичного пункту бази зберігання інженерних боєприпасів та майна і начальником бази зберігання інженерних боєприпасів та майна, а не командиром (начальником) військової частини.

При цьому, матеріали даної справи містять матеріали службового розслідування, згідно яких начальником бази зберігання інженерних боєприпасів та майна надано пояснення, що він помилково підписав довідку від 01.04.2022 року.

Отже, вищевказаний документ не може вважатись належно складеною довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

За таких обставин, у відповідача були відсутні правові підстави для виплати позивачу спірної додаткової винагороди у період з 01.03.2022 по 06.05.2022.

Таким чином, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Так, спір щодо стягнення належного позивачу грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим, Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: « 1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.».

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 та від 17.08.2023 року у справі № 380/14039/22.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

Так, даний адміністративний позов було направлено засобами поштового зв`язку 21.09.2023 року та зареєстровано Харківським окружним адміністративним судом 25.09.2023 року.

З огляду на те, що карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19 закінчився 30 червня 2023 року, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк передбачений ст.233 КЗпП України на звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Таким чином, вищевказані посилання відповідача є безпідставними.

Щодо посилань відповідача на те дії позивача мають ознаки зловживання процесуальними правами передбачені ст. 45 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідачем зазначено, що позивач з цим самим предметом спору звернувся до суду повторно.

Згідно з п.2 ч.2 ст.45 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

Відповідно до ч.3 ст.45 Кодексу адміністративного судочинства України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Згідно з ч.4 ст.45 Кодексу адміністративного судочинства України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Так, ОСОБА_1 звертався до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 збільшеної до 100000 грн. додатково винагороди з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванн в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, зі період з 01.03.2022 по 06.05.2022;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100000 грн. додаткову винагороду з розрахунку на місяці пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01.03.2022 пі 06.05.2022.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Таким чином, позивач не позбавлений права подавати до суду позовну заяву, яку раніше було залишено без розгляду.

Так, позивач скористався своїм правом на звернення до суду, що узгоджується з приписами КАС України

Отже, вказані відповідачем обставини не можуть вважатись зловживанням процесуальними правами.

За таких обставин, вищевказані посилання відповідача є безпідставними.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.