Справа № 160/12276/20
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 160/12276/20
(суддя Кадникова Г.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Темченко Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Дніпропетровської обласної прокуратури, ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року у справі №160/12276/20 за позовом ОСОБА_1 до Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Дніпропетровської обласної прокуратури, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, (далі - відповідач-1), Дніпропетровської обласної прокуратури (далі відповідач-2), третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно з яким просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №12 від 15.07.2020 про неуспішне проходження прокурором першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 атестації за результатами співбесіди;

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Дніпропетровської області від 19.08.2020 № 1009к про звільнення ОСОБА_1 з посади першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури з 31.08.2020;

- поновити ОСОБА_1 в Дніпропетровській обласній прокуратурі на рівнозначній посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області з 01.09.2020;

- стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за кожен місяць вимушеного прогулу пропорційно середньому заробітку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2021, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31.05.2022 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Сьомої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №12 від 15.07.2020 про неуспішне проходження прокурором першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 атестації за результатами співбесіди.

Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Дніпропетровської області від 19.08.2020 №1009к про звільнення позивача з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури з 31.08.2020.

Поновлено ОСОБА_1 в Дніпропетровській обласній прокуратурі на рівнозначній посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області з 01.09.2020.

Стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.09.2020 по день фактичного поновлення на роботі.

Звернуто до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць.

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про винесення додаткового судового рішення у цій справі, в обґрунтування якої зазначив про не визначення у рішенні суду від 23.09.2021 розміру суми - «виплати середнього заробітку», що підлягає стягненню на його користь за час вимушеного прогулу. Посилається на те, що не визначення судом конкретної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню, позбавляє позивача можливості звернутися до ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області та отримати грошові кошти (т.3 а.с.138 142).

Позивач зазначив, що його поновлено на посаді 02.08.2022 року, отже строк вимушеного прогулу складає 484 робочих дня. Сума, яка належить йому до виплати, складає 517052грн. 36 коп та розраховується шляхом помноження 484 робочих днів на його середньоденну заробітну плату.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Суд стягнув з Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 38, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2020 року по 23.12.2021 року у розмірі 354672 грн 28 коп (триста п`ятдесят чотири тисячі шістсот сімдесят дві) грн 28 коп.

Вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення та ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні правовідносини регулюються ст. 235 КЗпП України, згідно з якою суд приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції Дніпропетровська обласна прокуратура оскаржила його в апеляційному порядку з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи. Просить змінити додаткове рішення та викласти абзац другий резолютивної частини додаткового рішення у іншій редакції, зазначивши про стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2020 року по 23.12.2021 року у розмірі 353603.99 грн.

Зазначає, що судом першої інстанції при здійснені розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу було неправильно визначено кількість робочих днів у цьому розрахунку, яка складає, замість 332 робочих днів, 331 робочий день за період з 01.09.2020 року по 23.12.2021 року.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи.

Просить змінити додаткове рішення та викласти абзац другий резолютивної частини додаткового рішення у іншій редакції, а саме зазначивши: про стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2020 року по 01.08.2022 року у розмірі 517052,36 грн.

Зазначає, що його лише 02.08.2022 року було ознайомлено з наказом керівника Дніпропетровської обласної №3928к від 24.12.2021 року, яким скасовано наказ прокурора Дніпропетровської області від 19.08.2020 року № 1009 про його звільнення.

Стверджує, що судом першої інстанції при здійснені розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу було неправильно визначено кількість робочих днів у цьому розрахунку, яка складає 484 робочих дня, за період з 01.09.2020 року по 02.08.2022 року. Отже розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинен складати 517052,36 виходячи з розрахунку 484 х 1068,29 грн).

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу відповідача позивач просить у її задоволені відмовити, а апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Зазначає, що аргументи та міркування відповідачів є помилковими і необґрунтованими, а тому не можуть бути підставами для зміни судового рішення.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу позивача Офіс Генерального прокурора просить у її задоволені відмовити, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Зазначає, що доводи позивача є помилковими, а тому не можуть бути підставами для зміни судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача та третьої особи яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що зі змісту довідки Дніпропетровської обласної прокуратури №21 загальна сума заробітної плати позивача за останні два повні місяці проходження служби (червень, липень 2020 року) становить 22968 грн 24 коп, а середньоденна заробітна плата 1068 грн 29 коп.

Таким чином, суд погоджується з визначеною Дніпропетровською обласною прокуратурою кількістю робочих днів вимушеного прогулу позивача, що становить 332 робочих дня, а тому, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача складає 332 дні х 1068 грн 29 коп = 354672 грн 28 коп.

Вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення та ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив з того, що судом першої інстанції не вирішено питання про судові витрати та дійшов висновку про необхідність їх розподілу, а також дійшовши висновку про те, що спірні правовідносини регулюються ст. 235 КЗпП України, згідно з якою суд приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вирішив визначити його розмір.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого додаткового рішення, виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статі 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що позивач звертаючись 02.10.2020 року до суду з позовом та посилаючись в обґрунтування його вимог на положення ч.2 ст.235 КЗпП України просив суд «стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за кожен місяць вимушеного прогулу пропорційно середньому заробітку».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2021, з застосуванням до спірних правовідносин положень ст.235 КЗпП України, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31.05.2022 року позов задоволено повністю.

За наслідками касаційного оскарження Постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2021, та Третього апеляційного адміністративного суду від 31.05.2022 року в частині задоволення вимог позивача щодо стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу за кожен місяць вимушеного прогулу пропорційно середньому заробітку - залишено без змін.

Отже вказані обставини свідчать проте, що вирішуючи спірні правовідносини щодо поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції застосувавши до них положення ст. 235 КЗпП України, згідно з якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вирішив: «стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за кожен місяць вимушеного прогулу пропорційно середньому заробітку».

Вказане свідчить про те, що вимоги позивача щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом першої інстанції було вирішено у спосіб зазначений позивачем у позові та сторони спору з цім погодились, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржили.

Таким чином, підстави для повторного (нового) вирішення цієї позовної вимоги на час подання позивачем заяви щодо ухвалення додаткового рішення на підставах передбачених ч.1 ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України були відсутні, оскільки суд першої інстанції вирішив питання про право позивача передбачене ст. 235 КЗпП України, визначив спосіб виконання судового рішення та ухвалив рішення з цієї позовної вимоги.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання щодо ухвалення додаткового судового рішення за заявою позивач суд першої інстанції не зазначив яким саме пунктом ч.1 ст.252 КАС України він керувався.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що внаслідок прийняття оскарженого додаткового рішення суд першої інстанції за однією позовною вимогою щодо стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу за кожен місяць вимушеного прогулу пропорційно середньому заробітку, прийняв два різних рішення, а саме:

суд, рішенням від 23.09.2021 року, стягнув з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за кожен місяць вимушеного прогулу пропорційно середньому заробітку, та

суд, додатковим рішенням, стягнув з Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 38, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2020 року по 23.12.2021 року у розмірі 354672 грн 28 коп (триста п`ятдесят чотири тисячі шістсот сімдесят дві) грн 28 коп.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Тобто судом першої інстанції ухвалені обов`язкові до виконання приписи суду щодо стягнення з відповідача «заробітної плати за час вимушеного прогулу» за кожен місяць вимушеного прогулу пропорційно середньому заробітку, так і щодо стягнення «середнього заробітку за час вимушеного прогулу» за період з 01.09.2020 року по 23.12.2021 року у розмірі 354672 грн 28 коп (триста п`ятдесят чотири тисячі шістсот сімдесят дві) грн 28 коп., які не змінюють та не доповнюють одна одну та є обов`язковими до виконання кожна окремо.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що підстави для задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №160/12276/20 відсутні.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково, додаткове рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 38, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2020 року по 23.12.2021 року у розмірі 354672 грн. 28 коп. (триста п`ятдесят чотири тисячі шістсот сімдесят дві грн.) 28 коп., а в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.

Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року у справі №160/12276/20 скасувати в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2020 року по 23.12.2021 року у розмірі 354672 грн 28 коп (триста п`ятдесят чотири тисячі шістсот сімдесят дві) грн 28 коп та у задоволені цієї заяви відмовити.

В іншій частині додаткове рішення суду першої інстанції залишити - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 07 грудня 2023 року.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов