Справа № 460/4445/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/4445/23 пров. № А/857/13076/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Мікули О.І.,

суддів Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року у справі №460/4445/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Гресько О.Р.,

час ухвалення рішення 19 червня 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 19 червня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив просив визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 майора Ю.КОМОК (по стройовій частині) №84 від 31 серпня 2022 року; визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 майора Ю.КОМОК (по стройовій частині) №147 від 04 листопада 2022 року; визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 майора Ю.КОМОК про результати службового розслідування №173 від 17 вересня 2022 року; визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 майора Ю.КОМОК про результати службового розслідування №304 від 02 грудня 2022 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років) та додаткову винагороду яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за серпень 2022 року, вересень 2022 року, листопад 2022 року та грудень 2022 року.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 № 84 від 31 серпня 2022 року, №147 від 04 листопада 2022 року, № 173 від 17 вересня 2022 року та №304 від 02 грудня 2022 року залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог у справі №460/4445/23 - без змін.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплатити ОСОБА_1 грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років) та додаткової винагороди, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, за серпень, вересень, листопад та грудень 2022 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років) та додаткову винагороду, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, за серпень, вересень, листопад та грудень 2022 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідно до п.15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260 від 07 червня 2018 року грошове забезпечення не виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Зазначає, що відповідно до пп.9.4 п.9 окремого доручення МОУ №912/з/29 від 23 червня 2022 року до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військову частині, місце служби або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби включаючи місяць повернення. Зауважує, що закон не передбачає обов`язкового притягнення військовослужбовця до адміністративної, кримінальної чи дисциплінарної відповідальності для невиплати премії та додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. Звертає увагу на правомірність винесених оскаржуваних наказів, які є чинними та стосуються саме виплати грошового забезпечення позивача. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 01 березня 2022 року був мобілізований до лав Збройних сил України, у зв`язку з чим був зарахований в списки військової частини НОМЕР_2 . У подальшому, 21 березня 2022 року був виключений зі списків військової частини НОМЕР_2 та 12 травня 2022 року включений до списків військової частини НОМЕР_1 , де проходив військову службу до 04 січня 2023 року.

З серпня 2022 року позивачу припинено виплату грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Про результати службового розслідування №173 від 17 вересня 2022 року встановлено факт відсутності ОСОБА_1 з 31 серпня 2022 року на місці розташування військової частини НОМЕР_1 та вжито заходів щодо негайного пошуку встановлення місця його перебування.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №84 від 31 серпня 2022 року позивача у зв`язку із самовільним залишенням військової частини було знято з усіх видів забезпечення. У подальшому, у зв`язку з поверненням 02 вересня 2022 року із самовільного залишення частини, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №86 від 02 вересня 2022 року позивача поставлено на усі види забезпечення з 02 вересня 2022 року.

Крім того, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 Про результати службового розслідування №304 від 02 грудня 2022 року встановлено факт відсутності ОСОБА_1 04 листопада 2022 року на місці розташування військової частини НОМЕР_1 після закінчення відпустки за станом здоров`я, в якій він перебував до 08:00 04 листопада 2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №147 від 04 листопада 2022 року позивача у зв`язку із самовільним залишенням військової частини було знято з усіх видів забезпечення.

У зв`язку з поверненням 15 грудня 2022 року із самовільного залишення частини наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №188 від 15 грудня 2022 року позивача поставлено на усі види забезпечення з 15 грудня 2022 року.

За серпень, вересень, листопад та грудень 2022 року (місяці самовільного залишення військової частини та місяці повернення з самовільного залишення військової частини) ОСОБА_1 щомісячна премія та додаткова винагорода у розмірі 30000,00 грн не виплачувалася.

Вважаючи такі дії відповідача незаконними, а оскаржувані накази протиправними позивач звернувся в суд з цим позовом.

Задовольняючи позов у частині протиправної невиплати додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів того, що позивач по факту самовільного залишення військової частини притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності; станом на 31 серпня 2022 року та 04 листопада 2022 року факт самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 у встановленому законом порядку підтверджений не був, відповідно зняття його з всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 протягом серпня-вересня 2022 року та листопада- грудня 2022 року є протиправним, а тому належним способом захисту для відновлення порушених прав та інтересів позивача, крім зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії по нарахуванню та виплати грошового забезпечення, є визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплатити грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років) та додаткової винагороди, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, за серпень, вересень, листопад та грудень 2022 року.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно зі ст.2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

За змістом ст.1,2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Ст.9 Закону №2011-ХІІ передбачає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: - посадовий оклад, оклад за військовим званням; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); - одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до п.2, 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з п.2 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

За змістом п.3 Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до п.17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до пункту 21 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває станом на цей час.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

Згідно з п.1 Постанови №168 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода у розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

За змістом п.2-1 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» №551-XIV від 24.03.1999 затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст.1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно зі ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

За змістом ст.7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені у розділі 3 цього Статуту.

Ст.45 Дисциплінарного статуту передбачає, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно зі ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статті 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту, зокрема, передбачають, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.

За змістом ч.1 ст.106 Дисциплінарного статуту усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Відповідно до ст.6 Статуту внутрішньої служби внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Згідно з абз.2, 4 ст.11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

За змістом ст.16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст.129, 130 Статуту внутрішньої служби внутрішній порядок - це суворе додержання визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної діяльності, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) й несення служби добовим нарядом.

Внутрішній порядок досягається: глибоким розумінням, свідомим і неухильним виконанням військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та статутами Збройних Сил України; чіткою організацією бойової підготовки; зразковим бойовим чергуванням та несенням служби добовим нарядом; неухильним виконанням розпорядку дня; додержанням правил експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів, створенням у місцях розташування військовослужбовців умов для їх повсякденної діяльності, життя й побуту, що відповідають вимогам статутів Збройних Сил України; цілеспрямованою виховною роботою, поєднанням високої вимогливості командирів (начальників) з постійною турботою про підлеглих у додержанні їх прав, задоволенні потреб і зміцненні здоров`я; додержанням вимог пожежної безпеки, а також проведенням заходів щодо охорони довкілля в районі діяльності військової частини.

Згідно зі ст.26, 27 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

З системного аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку про те, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст.48 Дисциплінарного статуту. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування» №141 від 31 серпня 2022 року було призначено службове розслідування. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №84 від 31 серпня 2022 року у зв`язку з самовільним залишенням військової частини солдат ОСОБА_2 знятий з усіх видів забезпечення з 31 серпня 2022 року.

02 вересня 2022 року о 18:00 солдат ОСОБА_2 самостійно прибув на місце розташування військової частини НОМЕР_1 , того ж дня була подана доповідь про повернення з самовільного залишення військової частини. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №86 від 02 вересня 2022 року у зв`язку з поверненням з самовільного залишення частини солдат ОСОБА_2 поставлений на усі види забезпечення з 02 вересня 2022 року.

05 вересня 2022 року військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 проведено медичний огляд та довідкою військово-лікарської комісії №2080 від 05 вересня 2022 року ОСОБА_1 був визнаний таким, що потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів, того ж дня солдат П. Губеня рапортом просив надати йому відпустку по стану здоров`я на 30 календарних днів. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №89 від 05 вересня 2022 року солдат ОСОБА_2 вибув у відпустку по стану здоров`я з 05 вересня 2022 року по 04 жовтня 2022 року.

Крім того, матеріалами справи стверджується, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» за фактом відсутності під час вечірньої перевірки 31 серпня 2022 року військовослужбовця 5 взводу 2 роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 службовим розслідуванням встановлено, що 31 серпня 2022 року військовослужбовець 2 роти резерву солдатського складу в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 був відсутній під час вечірньої перевірки на місці розташування вище зазначеного підрозділу (наметове містечко « ІНФОРМАЦІЯ_1 »). Близько 18:00 02 вересня 2022 року солдат ОСОБА_2 самостійно прибув на місце розташування підрозділу. Вказаним вчинком солдат ОСОБА_2 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів: статей 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. У діях солдата ОСОБА_3 вбачається порушення військової дисципліни - недотримання пунктів 11, 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України шляхом нез`явлення його вчасно, без поважних причин на військову службу в умовах військового стану, має ознаки військового адміністративного правопорушення, який передбачений ч.4 ст.172-11 КУпАП. Вчинення викладеного вище правопорушення підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені у ході проведення службового розслідування та зазначені у розділі 3 Акту службового розслідування. Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина солдата ОСОБА_3 виражається у формі самовільного залишення військової частини. З метою недопущення подібних випадків в майбутньому, наказано заступнику командира в/ч НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення через відповідні служби (підрозділи) повідомити про факт самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 командування в/ч НОМЕР_2 та відповідні правоохоронні органи про ознаки кримінального правопорушення. Командирам (начальникам) підрозділів (груп, служб) військової частини НОМЕР_1 довести до підлеглого особового складу про необхідність виконання (дотримання) законів України та відповідальність за порушення таких вимог. За порушення вимог статей 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, до військовослужбовця 2 роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення передбачене Дисциплінарним статутом Збройних Сил України - «догана» (а.с.19).

При цьому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №119 від 05 жовтня 2022 року солдат ОСОБА_2 прибув з лікування і приступив до виконання службових обов`язків, та цим же наказом солдат ОСОБА_2 вибув у відпустку по стану здоров`я з 05 жовтня 2022 року по 04 листопада 2022 року.

Матеріалами справи також стверджується, що 04 листопада 2022 року о 08:00 під час проведення перевірки було виявлено відсутність ОСОБА_3 у військові частині після закінчення відпустки по стану здоров`я.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 листопада 2022 року №264 призначено службове розслідування за фактом неповернення з відпустки за станом здоров`я. Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №147 від 04 листопада 2022 року солдат ОСОБА_2 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини знятий з усіх видів забезпечення з 04 листопада 2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №52-РС від 12 листопада 2022 току відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України солдата ОСОБА_5 увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №304 від 02 грудня 2022 року 04 листопада 2022 року військовослужбовець ОСОБА_2 не повернувся з відпустки за станом здоров`я, в якій перебував згідно з відпускним квитком від 05 жовтня 2022 року та мав з`явитися до 08:00 ранку 04 листопада 2022 року до військової частини НОМЕР_1 , на телефонний дзвінок солдат ОСОБА_2 повідомив, що затримується і буде після 12:00, але так і не з`явився.

Відповідно до ст.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Загальні обов`язки військовослужбовців рядового складу передбачені статтями 127 та 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до яких солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у .травному стані, збереження виданого йому майна, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути ваговим до виконання завдань за призначенням, своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів, виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому гро прибуття.

Службовим розслідуванням встановлено, що вказаним вчинком солдат ОСОБА_2 порушив вимоги статей 1-4 Дисциплінарного статуту та вимоги статей 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої Служби Збройних Сил України, оскільки останній не виконував свій військовий обов`язок сумлінно чесно, не повідомляв свого командира про все шо сталося з ним і стосується виконання ним службових обов`язків, не був готовий до виконання завдань за призначенням.

Під час проведення службового розслідування вину військовослужбовця повністю доведено, ОСОБА_2 дійсно був незаконно відсутній за місцем розташування військової частини в період з 04 листопада 2022 року по 15 грудня 2022 року, разом з тим, на час проведення службового розслідування ОСОБА_2 та оголошення наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності перебував у самовільному залишенні військової частини, про застосоване дисциплінарне стягнення йому було повідомлено після повернення з самовільного залишення військової частини особисто з внесенням відповідного запису до службової картки ОСОБА_6

15 грудня 2022 року о 10:00 солдат ОСОБА_2 самостійно прибув на місце розташування підрозділу, того ж дня була подана доповідь про повернення з самовільного залишення військової частини (відпустки за станом здоров`я).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №59-РС від 15 грудня 2022 року солдата ОСОБА_5 , що перебуває у розпорядженні призначено на посаду солдата резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу військової частини (а.с.80).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №188 від 15 грудня 2022 року солдат ОСОБА_2 у зв`язку з поверненням з самовільного залишення частини поставлений на усі види забезпечення з 15 грудня 2022 року, цим ж наказом солдат ОСОБА_2 вибув на лікування.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не заперечує обставин, встановлених у актах службового розслідування, а покликається лише на неналежне позбавлення його додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Так, Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Окреме доручення), яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01 червня 2022 року.

Відповідно до пп.9.4. п.9 Окремого доручення до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включають військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину, місце служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби включаючи місяць повернення.

Прийняття Міністром оборони України розпорядження від 23 червня 2022 року №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою №168.

Так, зі змісту відповідного рішення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/з/29 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку №260 вбачається, що виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на ці виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.

При цьому, позбавлення винагороди є наслідком накладення на позивача стягнення та передбачено окремим дорученням Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/з/29.

Відповідно до ст.110 Дисциплінарного статуту усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №84 від 31 серпня 2022 року та №147 від 04 листопада 2022 року позивача у зв`язку із самовільним залишенням військової частини було знято з усіх видів забезпечення, а тому припинення виплати грошового забезпечення на час самовільного залишення місця служби є правомірним.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи підтверджується факт відсутності солдата ОСОБА_3 на військовій службі у період з 31 серпня 2022 року по 02 вересня 2022 року; з 04 листопада 2022 року по 15 грудня 2022 року.

Разом з тим, позивачем жодними доказами не спростовано факту відсутності перебування у спірні періоди за місцем несення служби та належне повідомлення керівництва про причини відсутності, що відповідно не спростовує самовільного залишення військової частини, місця служби, що виключає його право на отримання грошового забезпечення та інших виплат, які належать солдату, який перебуває на службі.

Крім того, матеріалами справи стверджується, що командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 направлено Рівненському зональному відділу Військової служби правопорядку В. Якимцю повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення. При цьому, відсутність процесуального рішення щодо вказаного повідомлення не свідчить про протиправність винесених наказів.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджується самовільне залишення позивачем військової частини у спірні періоди, тому підстави для виплати останньому додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у розмірі 30000,00 гривень відсутні.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач фактично самовільно залишив військову частину, у зв`язку з чим був позбавлений додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при цьому накази №84 від 31 серпня 2022 року та №147 від 04 листопада 2022 року, як і накази про результати службового розслідування є чинними, тому такі підлягають виконанню.

Доводи апеляційної скарги є підставними та підтверджуються наведеними вище мотивами, виходячи з аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дослідив їх належним чином та не надав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо підставності для задоволення позову.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року у справі №460/4445/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 11 грудня 2023 року.