Справа № 400/1745/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/1745/23

Перша інстанція: суддя Лісовська Н. В.,

повний текст судового рішення

складено 18.04.2023, м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській, а саме:

- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18 січня 2023 року № 35 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01 січня 1992 року на території Російської Федерації.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про необхідність призначення позивачу пенсії по віку, так як позивач не має необхідної кількості страхового стажу, визначеного ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, зазначені позивачем періоди страхового стажу, отримані ним на території інших країн, не можуть враховуватись у загальний стаж позивача, так як чинним законодавством не передбачено можливості зарахування відповідних періодів.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 11 січня 2023 року звернувся із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, який рішенням від 18 січня 2023 року № 35 відмовив у призначенні пенсії.

Підставою для відмови в призначенні пенсії зазначено, що періоди роботи позивача з 01 січня 1992 року, згідно трудової книжки НОМЕР_1 та довідки від 22 січня 2004 року № 101, не зараховано до страхового стажу, оскільки відповідно до ЗУ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31 грудня 1991 року. До страхового стажу позивачу зараховано лише 22 роки 9 місяців 3 дні з необхідних 30 років для призначення пенсії.

Не погоджуючись з правомірністю отриманого рішення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як позивач має право на зарахування спірного стажу, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 1 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року (далі Угода), трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами.

Згідно ст. 11 Угоди, документи, видані з метою реалізації цієї Угоди на території однієї Сторони за встановленою формою, або їх копії, засвідчені в установленому порядку, приймаються на території іншої Сторони без легалізації.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 24 червня 2023 року № 639 припинено дію Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14 січня 1993 року.

Між тим, згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18 січня 2023 року № 35.

Зазначеним рішенням відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, так як позивач не має необхідної кількості страхового стажу, визначеного ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В даному випадку, пенсійним органом не включено до страхового стажу позивача періоди роботи в РФ, починаючи з 01 січня 1992 року.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, у межах доводів та вимог апеляційної скарги пенсійного органу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу вищевикладених положень Угоди, укладеної 14 січня 1993 року між Урядом України і Урядом РФ «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» вбачається, що трудовий стаж, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох сторін, взаємно визначається сторонами.

Крім того, видані з метою реалізації цієї Угоди на території однієї сторони за встановленою формою, або їх копії, засвідчені в установленому порядку, приймаються на території іншої Сторони без легалізації.

В свою чергу, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

При цьому, в наявній у матеріалах копії трудової книжки позивача містяться записи про роботу позивача на території РФ у спірні періоди.

Тобто, факт офіційного працевлаштування позивача підтверджується записами в трудовій книжці та відповідними довідками, а тому офіційно набутий трудовий стаж позивача на території РФ підлягає зарахуванню до стажу позивача.

В свою чергу, доводами апеляційної скарги пенсійного органу не спростовується аналогічний висновок суду першої інстанції, яким керувався останній при задоволенні позовних вимог у даній справі.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції не допущено порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи, а як наслідок прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.308, 311, 316, 321, 322, 325,329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги, покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян