Справа № 160/11881/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

11 грудня 2023 рокуСправа №160/11881/23

Суд, у складі судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Савченка А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень на стадії виконання рішення суду (в порядку ст. 383 КАС України) в адміністративній справі №160/11881/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №160/11881/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

07 грудня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень на стадії виконання рішення суду, в якій заявник просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 з 01.07.2021 р. щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн., без обмежень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 р. №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 з 01.07.2021 р. щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 р. №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження максимальним розміром пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність (з урахуванням раніше проведених виплат).

Вирішуючи питання щодо прийняття до розгляду вказаної заяви, суд виходить з такого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 КАС України (далі-КАС України), особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 КАС України, у такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про судовий збір», платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Пунктом першим частини першої статті 3 Закону України «Про судовий збір» врегульовано, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Статтею 3 Закону України «Про судовий збір» визначено об`єкти справляння судового збору. В свою чергу, частиною другою статті 3 вказаного Закону визначено вичерпний перелік заяв (позовних заяв), за подання яких не справляється судовий збір.

При цьому, до вказаного в частині другій статті 3 Закону України «Про судовий збір» переліку заяв, за подання яких судовий збір не справляється, подана в порядку статті 383 КАС України заява не відноситься.

Із аналізу викладених положень вбачається, що на позивача покладено обов`язок сплати судового збору за подання відповідної заяви до суду як процесуальним законодавством, так і Законом України «Про судовий збір».

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27 червня 2019 року по справі №807/220/18 та у постанові від 25 червня 2020 року по справі № 0240/2226/18-а.

Суд зазначає, що підпунктом шостим пункту три частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачена сплата судового збору за подання заяв, пов`язаних із виконанням судових рішень, у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, заявнику необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за подання заяви в порядку виконання судового рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України» на 2023 рік від 03 листопада 2022 року №2710-IX установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 01 січня 2023 року 2684,00 грн.

Суд зазначає, що за подання до суду заяви у порядку статті 383 КАС України сума судового збору складає 805,20 грн. (0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позивача закріплених у статті 5 Закону України «Про судовий збір» пільг позивач не надав.

Відтак, в порушення вимог пункту 9 частини другої статті 383 КАС України документа про сплату судового збору не надано, підстав для звільнення позивача від сплати судового збору не зазначено.

Разом з тим, всупереч п. 7 та 8 ч. 2 ст. 383 КАС України заявником не зазначено належним чином інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження.

Суд зазначає, що позивач ані в тексті заяви, ані за змістом наданих додатків до заяви не надав інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання, та не підтвердив факт такого пред`явлення як такого. З цих же підстав є невиконаним і п. 8 ч. 2 ст. 383 КАС України, виконання якого передбачає зазначення відомостей про відповідне виконавче провадження (дату початку, номер виконавчого провадження тощо).

Визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до статті 383 КАС України, зокрема надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду з такою заявою.

Так, ст. 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV Кодексу адміністративного судочинства України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.

Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.

Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII), і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.12.2021 року у справі №9901/235/20.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду здійснила правозастосування, за змістом якого звернення до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, коли не використано можливість виконання рішення суду на підставі Закону №1404-VIII, є передчасним.

В цій справі заявником не підтверджено не лише невикористання вимог Закону №1404-VIII, а й факт звернення виконавчого листа до примусового виконання.

У постанові від 10 липня 2023 року у справі №9901/988/18 Велика Палата Верховного Суду висловила позицію, що подання до суду заяви у порядку, передбаченому статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, пов`язане саме з оскарженням дій та бездіяльності відповідача при примусовому виконанні судового рішення, на користь чого свідчать приписи пунктів 6-8 частини другої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими позивач має зазначити у заяві, зокрема: відомості про набрання рішенням законної сили; інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформацію про хід виконавчого провадження. Тобто перебіг десятиденного строку на звернення до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України починається із дати, коли особа-позивач дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів діями або бездіяльністю відповідача, пов`язаними з примусовим виконанням судового рішення, яке набрало законної сили.

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду у справі №990/23/22 від 15.03.2023 р.

Отже, судом встановлено невідповідність заяви позивача вимогам п. 7, 8, 9 ч. 2 ст. 383 КАС України, в зв`язку з чим заяву належить повернути згідно ч. 5 ст. 383 КАС України.

Керуючись ст.383 КАС України суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень на стадії виконання рішення суду (в порядку ст. 383 КАС України) в адміністративній справі №160/11881/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути.

Копію ухвали про повернення заяви надіслати особі, яка її подала, разом із заявою і доданими до неї документами.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст.256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295 та 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко