Справа № 440/8395/23
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/8395/23
Полтавський окружний адміністративний суд у складі cудді Канигіної Т.С., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати неправомірною бездіяльність Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах зведеного виконавчого провадження №66131961 та №50208807;

- визнати виконання позивачем рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 27.05.2010 (справа №2-25/2010);

- зобов`язати відповідачів усунути порушення прав позивача у зв`язку з фактичним виконанням рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 27.05.2010 (справа №2-25/2010) шляхом:

1) скасування всіх арештів майна боржника та оголошення заборони його відчуження, встановлених у рамках зведеного виконавчого провадження №66131961 та №50208807;

2) закриття зведеного виконавчого провадження №66131961 та №50208807 щодо позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що неперерахунок на ім`я позивача грошових коштів в сумі 382684,85 грн, накладення арешту на все майно позивача та незняття в подальшому арештів з належного їй майна створює з боку відповідачів триваюче порушення у формі бездіяльності.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/8395/23; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи; розгляд справи призначено на 05.07.2023; витребувано докази.

Протокольною ухвалою суду від 05.07.2023 відкладено судове засідання у зв`язку з неявкою представника відповідача до 25.07.2023.

10.07.2023 до суду подано відзив на позовну заяву, зі змісту якого представник відповідачів просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Згідно з довідкою від 25.07.2023 о 9:53 у м. Полтава пролунав сигнал "Повітряна тривога", у зв`язку з цим, керуючись положеннями наказу голови суду від 24.02.2022 № 18/13 (зі змінами, внесеними наказом від 27.02.2022 № 19/13) "Про організацію роботи суду у зв`язку із запровадженням воєнного стану", проведення судового засідання виявилось не можливим. Судове засідання у справі №440/8395/23 перенесено на 02.08.2023.

Протокольною ухвалою суду від 02.08.2023 відкладено судове засідання до 16.08.2023 з огляду на задоволення клопотання представника відповідачів. Протокольною ухвалою суду від 16.08.2023 оголошено перерву для надання додаткових пояснень у справі на 06.09.2023. Протокольною ухвалою суду від 06.09.2023 відкладено судове засідання до 13.09.2023 з огляду на задоволення клопотання представника позивача. Протокольною ухвалою суду від 13.09.2023 відкладено судове засідання до 04.10.2023 з огляду на задоволення клопотання представника позивача.

У судовому засіданні 04.10.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги, відповідач заперечував проти позову.

Протокольною ухвалою суду від 04.10.2023 вирішено перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

З огляду на положення пункту 10 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд адміністративної справи здійснено у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 27.05.2010 у справі №2-25/2010, зокрема, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк в особі Полтавської філії ВАТ ВТБ Банк заборгованість за договором про надання кредитної лінії № 22.61-13/08-КЛ від 19.02.2008 в сумі 93615,15 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 22.60-13/08-ДІ від 18.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстраційним номером № 1457 - будинок з надвірними будівлями, а саме: житловий будинок з господарською спорудою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.2006, посвідченого приватним нотаріусом Великобагачанського районного нотаріального округу за реєстровим № 1064, для задоволення грошових вимог Відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк в особі Полтавської філії ВАТ ВТБ Банк за кредитним договором № 22.61-13/08-КЛ від 19.02.2008 у сумі 93615,15 грн.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 09.09.2010 апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк задоволено. Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 27.05.2010 в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в сумі 93615,15 грн та відмови в задоволенні ВАТ ВТБ Банк позовних вимог до ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк заборгованість за договором про надання кредитної лінії №22.61-13/08-КЛ від 19.02.2008 в сумі 93615,15 грн.

15.10.2010 начальником відділу ДВС Великобагачанського районного управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого листа ВП №21915799 по виконавчому листу №2-а-25, виданого 01.10.2010 Великобагачанським районним судом Полтавської області про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №22.60-13/08-ДІ від 18.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстраційним номером №1457 - будинок з надвірними будівлями, а саме: житловий будинок з господарською спорудою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 , для задоволення грошових вимог ВАТ ВТБ Банк в особі Полтавської філії ВАТ ВТБ Банк в сумі 93615,15 грн.

28.08.2018 на ім`я начальника Великобагачанського районного відділу ДВСГТУЮ у Полтавській області стягувач у виконавчому провадженні №21915799 по виконавчому листу №2-а-25, виданого 01.10.2010 Великобагачанським районним судом Полтавської області щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, ОСОБА_5 подала заяву про прийняте рішення щодо придбання нею як стягувачем у даному виконавчому провадженні та як іпотекодержателем предмета іпотеки, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , площею 301,8 кв.м., у тому числі загальною площею 296,4 кв.м., житловою площею 84,8 кв.м., підсобною площею 211,6 кв.м. та площею приміщень, що не включаються до загальної площі 5,4 кв.м., що належить ОСОБА_3 шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна в порядку, встановленому частиною першою статті 49 Закону України "Про іпотеку" у зв`язку з оголошенням 31.03.2016 прилюдних торгів з реалізації предмету іпотеки такими, що не відбулися; у цій же заяві стягувач просила оформити придбання вищевказаного предмета іпотеки протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки в порядку, встановленому статтями 47, 49 Закону України "Про іпотеку" та Закону України "Про виконавче провадження", з метою отримання у нотаріусу на підставі такого акта свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, які не відбулися.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28.11.2018 у справі №2-25/2010 задоволено скаргу громадянки ОСОБА_5 та визнано неправомірним рішення посадових осіб Великобагачанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області (начальника даного відділу) щодо відмови у видачі ОСОБА_5 оформлених належним чином протоколу та акта про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтями 47, 49 Закону України "Про іпотеку", з метою отримання у нотаріуса свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, які не відбулися. Зобов`язано Великобагачанський районний відділ ДВС ГТУЮ у Полтавській області надати ОСОБА_5 , жительці АДРЕСА_2 , яка є стягувачем у виконавчому провадженні №21915799, оформлені належним чином протокол та акт про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтями 47,49 Закону України "Про іпотеку".

Постановою заступника начальника ГТУЮ з питань ДВС - начальника УДВС ГТУЮ у Полтавській області про результати перевірки законності виконавчого провадження від 14.03.2019 визнано дії начальника Великобагачанського районного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області ОСОБА_6 такими, що вчинені з порушенням вимог статті 10, пункту 12 статті 37, статті 36, 62 Закону (№606-XIV від 21.04.1999), статей 18, 35, 48, 56, 61 Закону (№1404-VIII від 02.06.2016), розділу VIII Інструкції, пункту 3 частини першої статті 26 Закону України "Про запобігання корупції"; визнано дії державного виконавця Великобагачанського районного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області Ковалець Л.М. такими, що вчинені з порушенням вимог статті 36 Закону (№606-XIV від 21.04.1999), статті 35 Закону (№1404-VIII від 02.06.2016); визнано дії начальника Великобагачанського районного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області Бондаря А.О. такими, що вчинені з порушенням вимог статті 35, частини восьмої статті 61 Закону (№1404-VIII від 02.06.2016), Інструкції проведення судової роботи в органах юстиції Полтавської області та пункту 9 Положення; зобов`язано начальника Великобагачанського районного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області Бондаря А.О. забезпечити вжиття заходів, передбачених діючим законодавством, щодо виконання зведеного виконавчого провадження №50208807, про що повідомити УДВС ГТУЮ у Полтавській області до 15.04.2019.

Наведеною постановою встановлено, що на виконанні у Великобагачанському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у ганській області перебуває зведене виконавче провадження №50208807 від 27.09.2013 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ВАТ "ВТБ Банк" та держави боргу на загальну суму 158230,77 грн, до складу якого входять виконавчі провадження:

- №21915799 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Великобагачанським районним судом Полтавської області 01.10.2010 №2-а-25/2010, про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 22.60-13/08-ДІ від 18.02.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за реєстраційним № 1457 - будинок з надвірними будівлями, а саме: житловий будинок з господарською спорудою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.2006, посвідченого приватним нотаріусом Великобагачаиського районного нотаріального округу Вороною В 1. за реєстраційним № 1064, для задоволення грошових вимог ВАТ "ВТБ Банк" в особі Полтавської філії ВАТ "ВТБ Банк" в сумі 93615,15 грн, яке відкрито постановою начальника відділу Каравана Ю.В від 15.10.2010;

- №39872295 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Великобагачанським районним судом Полтавської області 05.09.2013 № 160256/2012, про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ "ВТБ Банк" боргу в сумі 3219,00 грн, яке відкрито постановою начальника відділу Каравана Ю.В. від 19.03.2013;

- №49079824 з примусового виконання постанови, виданої ВДВС Веднкобагачанського РУЮ 20.10.2015 № б/н, про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави витрат на проведення виконавчих дій в сумі 46,62 грн, яке відкрито постановою начальника відділу Каравана Ю.В. від 20.10.2015;

- №49079898 з примусового виконання постанови, виданої ВДВС Великобатачанського РУЮ 20.10.2015 № б/н, про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави виконавчого збору в сумі 61350,00 грн, яке відкрито постановою начальника відділу Каравана Ю.В. від 20.10.2015.

За результати проведеної службової перевірки заступником начальника Управління - начальником Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області винесена постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження від 23.12.2019, якою визнано виконавчі дії у частині передачі майна, вартість якого становить 476300,00 грн, що перевищує суму боргу 93615,15 грн, яка підлягає стягненню за виконавчим провадженням №21915799 (у подальшому об`єднано у зведене провадження №66131961), без внесення стягувачем на рахунок з обліку депозитних сум відділу різниці між вартістю нереалізованого майна та суми коштів, що підлягають стягненню на його користь, яка становить 382684,85 грн, вчиненими з порушенням частини восьмої статті 61 Закону України "Про виконавче провадження"; зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Гизилу Д.А. виконавче провадження №21915799 привести у відповідність до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

19.07.2021 постановою старшого державного виконавця Ніколенком С.В. об`єднано декілька виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_3 в зведене виконавче провадження за № 66131961, а саме: №21915799; №39872295; №49079824; №49079898.

Не погодившись з бездіяльністю відповідачів в межах зведеного виконавче провадження за № 66131961 та № №50208807, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

За приписами статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина друга статті 18 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 18 Закону №1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України.

Пунктом 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Згідно зі статтею 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Водночас, статтею 51 Закону №1404-VIII передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернено стягнення на заставлене майно, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 15 частини першої статті 39 цього Закону.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.

Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Матеріалами справи встановлено, що за результатом проведеної службової перевірки відповідачів, які маються в матеріалах зведеного виконавчого провадження і оформлені у вигляді постанови від 14.03.2019, визнано дії начальника Великобагачанського районного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області Каравана Ю.В. такими, що вчинені з порушенням вимог статті 10, пункту 12 статті 37, статті 36, 62 Закону (№606-XIV від 21.04.1999), статей 18, 35, 48, 56, 61 Закону (№1404-VIII від 02.06.2016), розділу VIII Інструкції, пункту 3 частини першої статті 26 Закону України "Про запобігання корупції"; визнано дії державного виконавця Великобагачанського районного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області Ковалець Л.М. такими, що вчинені з порушенням вимог статті 36 Закону (№606-XIV від 21.04.1999), статті 35 Закону (№1404-VIII від 02.06.2016); визнано дії начальника Великобагачанського районного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області Бондаря А.О. такими, що вчинені з порушенням вимог статті 35, частини восьмої статті 61 Закону (№1404-VIII від 02.06.2016), Інструкції проведення судової роботи в органах юстиції Полтавської області та пункту 9 Положення; зобов`язано начальника Великобагачанського районного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області Бондаря А.О. забезпечити вжиття заходів, передбачених діючим законодавством, щодо виконання зведеного виконавчого провадження №50208807, про що повідомити УДВС ГТУЮ у Полтавській області до 15.04.2019.

Крім того, за результатами проведеної службової перевірки винесено постанову від 23.12.2019, якою визнано виконавчі дії в частині передачі майна, вартість якого становить 476300,00 грн, що перевищує суму боргу 93615,15 грн, яка підлягає стягненню за виконавчим провадженням №21915799 (в подальшому об`єднано у зведене провадження №66131961), без внесення стягувачем на рахунок з обліку депозитних сум відділу різниці між вартістю нереалізованого майна та суми коштів, що підлягають стягненню на його користь, яка становить 382684,85 грн, вчиненими з порушенням частини восьмої статті 61 Закону України "Про виконавче провадження". Зобов`язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Гизилу Д.А., виконавче провадження №21915799 привести у відповідність до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції чинній на момент спірних правовідносин) про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова, у якій зазначаються: підстави перевірки виконавчого провадження; строки проведення перевірки; у мотивувальній частині - номер виконавчого провадження, реквізити виконавчого документа, дата відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, який здійснює (здійснював) виконання, коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму Закону; у резолютивній частині - висновок з урахуванням вимог законодавства щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, у разі оскарження дій (бездіяльності) начальника органу державної виконавчої служби - щодо його дій, визначаються особа, яку зобов`язано вжити заходів щодо усунення порушень законодавства (у разі їх виявлення), особа, на яку покладено здійснення контролю за виконанням цієї постанови; строк виконання постанови; коло осіб, яким надсилаються копії постанови; інша необхідна інформація.

Якщо посадовою особою, зазначеною в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому пункту 1 цього розділу, прийнято рішення про скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частини), винесених у виконавчому провадженні в резолютивній частині постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження, зазначається постанова або документ, який скасовується (частина, яка скасовується).

У разі якщо під час перевірки виконавчого провадження виявлено порушення вимог Закону, посадова особа, зазначена в абзацах другому, четвертому та шостому пункту 1 цього розділу, в резолютивній частині постанови доручає начальнику органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, провести дії, передбачені абзацами другим і третім частини третьої статті 74 Закону.

Пунктом 9 вказаної інструкції зазначено, що посадова особа органу державної виконавчої служби, яка здійснювала перевірку виконавчого провадження і виявила порушення вимог законодавства, зобов`язана забезпечити безпосередній контроль за цим виконавчим провадженням до повного усунення виявлених порушень.

Суд також зазначає, що 17.07.1997 Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи "Войтенко проти України", "Горнсбі проти Греції").

З урахуванням наведеного, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо неналежного вжиття заходів при здійсненні виконавчого провадження № 50208807 (№66131961).

Щодо позовних вимог про визнання виконаним позивачем рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 27.05.2010 (справа №2-25/2010), суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають лише порушені права, свободи чи законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним критерієм для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

Згідно з частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З огляду на зазначене, позовні вимоги про визнання виконаним позивачем рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 27.05.2010 (справа №2-25/2010) не кореспондуються з наведеними приписами процесуального закону, тому не підлягають задоволенню з огляду на відсутність порушеного права позивача щодо рішення, дії або бездіяльності державного виконавця.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідачів усунути порушення прав позивача у зв`язку з фактичним виконанням рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 27.05.2010 (справа №2-25/2010) шляхом:

1) скасування всіх арештів майна боржника та оголошення заборони його відчуження, встановлених у рамках зведеного виконавчого провадження №66131961 та №50208807;

2) закриття зведеного виконавчого провадження №66131961 та №50208807 щодо позивача, суд наводить наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права, позивачем у ході розгляду справи, витребування доказів, не наведено, зокрема, які саме постанови слід скасувати. Право не може бути абстрактним, ілюзорним.

У цій частині також відсутні підстави для задоволення позову з огляду на відсутність порушеного права позивача щодо рішення, дії або бездіяльності державного виконавця.

Частиною першою статті 39 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", оператором газотранспортної системи та операторами газорозподільних систем, за спожитий природний газ, а також послуги з його транспортування та розподілу відповідно, перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, перед електропостачальниками або операторами системи розподілу (як правонаступниками в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили; 17) списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа; 18) списання згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа; 19) прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника; 19-1) якщо відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню незалежно від дати укладення такої угоди; 19-2) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість учасників процедури врегулювання заборгованості, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили; 20) врегулювання (погашення, списання) оператором газорозподільної системи заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", якщо таке виконавче провадження розпочато за рішенням про зобов`язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити оператору газорозподільної системи економічно обґрунтований тариф на послуги з розподілу природного газу з включенням компенсацій за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2020 року включно.

Відповідно до частини другої статті 39 Закону №1404-VIII постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Позивачем не наведено відповідних правових підстав для закінчення виконавчого провадження, підстав закриття виконавчого провадження наведений закон взагалі не містить.

Як вищенаведено, судовому захисту в адміністративних судах підлягають лише порушені права, свободи чи законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним критерієм для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

З огляду на зміст статей 2, 4, 5, 19 Кодексу адміністративного судочинства України задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи дійсно особа має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушено відповідачем саме в спірних публічно-правових відносинах.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо, позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Зазначене відповідає правовій позиції, наведеній у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 816/86/18.

У зв`язку з наведеним суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо скасування всіх арештів майна боржника та оголошення заборони його відчуження, встановлених в рамках зведеного виконавчого провадження №66131961 та №50208807, закриття зведеного виконавчого провадження №66131961 та №50208807 щодо позивача з огляду на їх безпідставність, не обґрунтованість про порушення прав, свободи чи інтересів позивача щодо рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково.

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/160 від 18.10.2018 у справі № 813/4989/17.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.

На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду договір про надання професійної правничої допомоги від 19.06.2023, розрахунок вартості наданої професійної допомоги, квитанцію, ордер.

Суд зазначає, що позивач надав розрахунок вартості наданої професійної допомоги без зазначення часу за кожне виконання відповідних робіт (надання послуг), лише перераховані види послуг.

Дослідивши надані позивачем документи, суд враховує такі обставини.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить, зокрема, із того, що ця справа відноситься до справ незначної складності. Ця справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.

Суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Оцінивши обставини цієї справи та надані позивачем докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу в цій справі до 5000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Водночас, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору стало протиправна бездіяльність відповідачів, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати позивача зі сплати судового збору у повному розмірі.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 132, 139, 243-246, 250, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (вул. Г.Кондратьєва, буд. 28, м. Суми, Сумська область,40003, ), Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Героїв-пожежників, буд. 13, м. Полтава, Полтавська область, 36014) про визнання неправомірною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Східного міжрегіональне управління Міністерства юстиції, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо неналежного вжиття заходів при здійсненні виконавчого провадження № 50208807 (№66131961).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Г.Кондратьєва, буд. 28, м. Суми, Сумська область, 40003, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) та витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.С. Канигіна