Справа № 520/12029/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 р. Справа № 520/12029/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 07.08.23 по справі № 520/12029/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

22.05.2023 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі ГУНП в Харківській області), у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 265 від 13.04.2023 року "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП в Харківській області" в частині застосування до старшого дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (п. 1 наказу).

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 182 о/с від 21.04.2023 року "По особовому складу" про звільнення старшого дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції.

- поновити капітана поліції ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області з 22.04.2023 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 22.04.2023 року по день ухвалення рішення судом;

- рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність оскаржуваних наказів ГУНП в Харківській області від 31.04.2023 № 265 та від 21.04.2023 № 265, як таких, що прийняті за відсутності достатніх підстав для застосування до позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з поліції. Вважає передчасними та не підтверджені належними доказами висновки дисциплінарної комісії щодо доведеності факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який з об`єктивної сторони полягав у відмові позивача пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого виду сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та не пред`явлення водійського посвідчення на вимогу поліцейського.

Наполягав, що ані протокол про адміністративне порушення ані письмові пояснення патрульних поліцейських, які складали адміністративний матеріал стосовно позивача, не можуть визнаватись доказами на підтвердження винуватості позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП), так як вина особи встановлюється виключно у судовому порядку, судовим рішенням яке набрало законної сили, до ухвалення якого особа не може вважатись винуватою.

Стверджував про необґрунтованість посилань відповідача на порушення позивачем ч.1 ст. 126 КУпАП, як однієї з підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки позивачем неодноразово пред`являлось посвідчення водія на підставі якого і була встановлена особа ОСОБА_2 , про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП з вказівкою на серію та номер водійського посвідчення подія.

Крім того, зауважив, що з оскаржуваними наказами від 13.04.2023 № 265 та від 21.04.2023 № 182 о/с позивач ознайомився 21.04.2023, а тому, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк на звернення до суду ним дотримано.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 у справі № 520/12029/23 заяву Головного управління Національної поліції в Харківській області про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про залишення позову без розгляду суду першої інстанції з огляду на дату ознайомлення позивача зі спірними наказами (21.04.2023) та дату звернення до суду з цим позовом шляхом надсилання його засобами поштового зв`язку (22.05.2023) дійшов висновку про дотримання позивачем місячного строку на звернення до суду, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 у справі №520/12029/23 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61002) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - задоволено в повному обсязі.

Скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 265 від 13.04.2023 року "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП в Харківській області" в частині застосування до старшого дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (п. 1 наказу).

Скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області №182 о/с від 21.04.2023 року "По особовому складу" про звільнення старшого дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Поновлено капітана поліції ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області з 22.04.2023 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 22.04.2023 року по день поновлення на роботі.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість та незаконність, неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції:

- апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області прийняти до розгляду та задовольнити;

- рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 по справі 520/12029/23 скасувати;

- прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про правомірність оскаржуваних наказів з огляду на доведеність дисциплінарною комісією факту не дотримання позивачем службової дисципліни, що виразилося у порушенні положень абз. 2 ч. 5 ст. 14, абз. 2, 3 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ (далі Закон № 3353-ІХ), п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 27.05.2015 № 520-VIII (далі Закон № 520-VIII), положень п.п. 1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР) та Присяги поліцейського.

Так, позивач пересуваючись на власному автомобілі під час дії комендантської години, без наявності перепустки, яка надає таке право, був зупинений працівниками поліції, однак не виконав законні вимоги поліцейських, які перебували при виконанні службових обов`язків, а саме не пред`явив на законну вимогу посвідчення водія у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у вказаному посвідченні та не пройшов в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. При цьому, позивач відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, як за допомогою газоаналізатора Драгер, так і шляхом звернення до медичного закладу, що слугувало підставою для складення відносного нього постанови за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказані обставини підтверджується, як поясненнями поліцейських ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , так і відеозаписами з портативного відеореєстратора.

Зауважив, що самостійне звернення позивача до медичного закладу лише через одинадцять годин після зупинки його транспортного засобу поліцейськими ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області перевищує строки на проходження медичного огляду, установлені «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року № 1452/735, а тому результати такого огляду не можуть бути взяті до уваги.

Поясненнями поліцейських та відеозаписами з місця події підтверджено, що дані з посвідчення водія (серія та номер) були внесені в протокол та постанову з інформаційної бази Національної поліції та на огляд заявником не надавались, що спростовує доводи позивача про надання ним посвідчення водія на вимогу поліцейського.

Також наполягав, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності не у зв`язку із вчиненням ним адміністративних правопорушень, а за порушення службової дисципліни, яке виразилося у порушенні ним п. 2.5 ПДР України та ст. 16 Закону № 3353-ХІІ, зокрема, позивач всупереч вказаним нормам права відмовився від виконання законних вимог поліції, що безсумнівно принижує високе звання поліцейського, яке мав позивач, свідчить про невисокі моральні якості і самосвідомість його як поліцейського, та недодержання вимог щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час та бути прикладом у безумовному виконанні вимог законодавства. Вищенаведене беззаперечно дискредитує звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції України з боку суспільства та стороннього розсудливого спостерігача.

У надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу позивач просив суд апеляційної інстанції відхилити її вимоги, як необґрунтовані, та такі, що не відповідають обставинам справи, та не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/12029/23 від 07.08.2023 залишити без змін.

В обґрунтування відзиву послався на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 420/5368/18, від 30.07.2020 у справі № 802/1767/17-а, від 20.10.2020 у справі № 340/1502/19, від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20 та від 21.07.2022 у справі № 160/11795/20 та зазначив, що у справах про притягнення працівників органів поліції до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення, питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування та передбачає необхідність з`ясовувати склад саме дисциплінарного проступку в його діях, натомість посилання відповідача у висновку дисциплінарної комісії лише на норми Закону України «Про національну поліцію», Закону України «Про дорожній рух», Дисциплінарного статуту та Правил дорожнього руху не визначають склад дисциплінарного проступку в діях позивача.

Враховуючи, що відповідачем належним чином не визначено склад дисциплінарного проступку, зважаючи на різноманітність видів дисциплінарного стягнення, застосування до позивача крайньої міри дисциплінарного стягнення є необґрунтованим, непропорційним та таким, що обране з порушенням положень ст. 29 Дисциплінарного статуту.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі доповідної записки УГІ ГУНП в Харківській області від 03.04.2023 № 535/119-15-2023, наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.04.2023 № 694 було призначено та проведено у формі письмового провадження службове розслідування про можливе порушення службової дисципліни з боку старшого дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_2 , допущеного 02.04.2023.

Висновком службового розслідування за фактом виявлених порушень службової дисципліни з боку поліцейських Лозівського РВП ГУНП в Харківській області від 13.04.2023 було встановлено, що 01.04.2023 приблизно о 23:15, капітан поліції ОСОБА_1 , перебуваючи поза службою у цивільному одязі, керуючи автомобілем ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_2 , рухався по бульвару Шевченка у м. Лозова, Харківської області, де був зупинений нарядом поліції у складі поліцейських ВРПП Лозівського РВП. Причиною зупинки послугував факт керування транспортним засобом під час комендантської години. В ході спілкування поліцейських ВРПП із водієм зазначеного автомобіля, останній відрекомендувався поліцейським та пред`явив службове посвідчення, при цьому з ротової порожнини у нього надходив стійкий запах алкоголю. В подальшому поліцейські ВРПП зателефонували заступникові начальника сектору превенції начальнику ВРПП Лозівського РВП майору поліції Настаченку О.М. та повідомили про вищевказану подію. Майор поліції ОСОБА_6 через 10 хвилин прибув на місце події та встановив особу водія зазначеного автомобіля, яким виявився ОСОБА_1 . У ході спілкування з останнім у майора поліції ОСОБА_6 виникла обґрунтована підозра про те, що капітан поліції ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (характерний запах алкоголю з ротової порожнини, нечітка мова). Про вказаний факт майор поліції ОСОБА_6 доповів відповідальному від керівництва Лозівського РВП начальникові СД капітану поліції Зігулі О.В., який через деякий час прибув на місце події, та начальникові СПД № 1 Лозівського РВП капітану поліції ОСОБА_7 . Від керівництва підрозділу майор поліції ОСОБА_6 отримав вказівку про вжиття усіх необхідних заходів в межах діючого законодавства з приводу документування виявлених адміністративних правопорушень. У подальшому капітану поліції ОСОБА_1 поліцейськими ВРПП, майором поліції Настаченком О.М. та капітаном поліції ОСОБА_8 було неодноразово запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, проте ОСОБА_1 від пропозицій відмовився. На вимогу поліцейських ВРПП надати посвідчення водія для складання адміністративного матеріалу ОСОБА_1 відмовився надати вказаний документ до повного ознайомлення. У подальшому відносно капітана поліції ОСОБА_1 за порушення вимог пункту 2.5 ПДР України (водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції) було складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення (ААД № 328843) за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (БАД № 318901) за порушення вимог пункту 2.1. (а) ПДР України (водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії) за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

02.04.2023 зазначена подія за вказаним фактом була зареєстрована в ІП ЄО ІКС ІПНП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області за № 2397.

Вивченням книги нарядів том 2 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області (інв. № 485), розпочатої 20.02.2023 встановлено, що відповідно до розстановки нарядів на 01.04.2023 відповідальним від керівництва вказаного підрозділу є начальник СД капітан поліції ОСОБА_9 . Поліцейські ВРПП вказаного підрозділу старші сержанти поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , старший лейтенант поліції Костоглодо В.О., відповідно до зазначеної розстановки нарядів, несли службу в період з 20:00 01.04.2023 по 08:00 02.04.2023.

Вивченням копії постанови про адміністративне правопорушення від 01.04.2023 серії БАД № 318901 за ч. 1 ст. 126 КУпАП встановлено, що 01.04.2023 о 23:14 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ-21104, д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого він і є, рухався по бульвару Шевченка у м. Лозова, Харківської області. На законну вимогу поліцейського ОСОБА_1 не пред`явив реєстраційні документи до автомобілю та посвідчення водія.

Вивченням копії протоколу про адміністративне правопорушення від 01.03.2023 серії ААД № 328843 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлено, що 01.04.2023 о 23:14 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ-21104, н.з. НОМЕР_3 , рухався по бульвару Шевченка у м. Лозова, Харківської області з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: мав стійкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився. При складанні протоколу застосовувалась безперервна відеофіксація з використанням портативного відеореєстратора. Від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився. Документи на право керування транспортним засобом не вилучались.

03.04.2022 матеріали про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, складені відносно ОСОБА_1 , супровідним листом від 03.04.2023 № 4199/119- 86/04/20-2023 направлені до Лозівського міськрайонного суду Харківської області (справа № 629/1762/23). На теперішній час рішення не прийнято. Адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_1 постановою про адміністративне правопорушення від 01.04.2023 серії БАД № 318901 за ч. 1 ст. 126 КУпАП на теперішній час не сплачено.

Опитаний в ході службового розслідування ОСОБА_1 пояснив, що 01.04.2023 перебував у м. Лозова, святкував день народження свого товариша, однак алкогольні напої не вживав. 01.04.2023 приблизно о 23:15 він, керуючи своїм автомобілем ВАЗ-21104, н.з. НОМЕР_3 , був зупинений поліцейськими ВРПП Лозівського РВП. Після чого до нього підійшов один із поліцейський ВРПП та попрохав зачекати на місці, бо з ним хочуть поговорити, причину зупинки не повідомив. На питання ОСОБА_1 хто саме хоче з ним поспілкуватися, поліцейський ВРПП йому відповів, що заступник начальника ВРПП майор поліції ОСОБА_6 . По приїзду на місце події майор поліції ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, проте останній повідомив, що він алкоголь не вживав, від проходження огляду відмовився, мотивуючи це тим, що дії ОСОБА_6 та його підлеглих поліцейських ВРПП суперечать діючому законодавству. У подальшому відносно ОСОБА_1 були складені адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. 02.04.2023 ОСОБА_1 о 11:00 за власною ініціативою пройшов огляд на стан сп`яніння у КП «Близнюківська ЦРЛ», результат 0 проміле.

Опитаний в ході службового розслідування начальник СПД № 1 Лозівського РВП ГУНП капітан поліції ОСОБА_7 пояснив, що 02.04.2023 приблизно о 00:00 йому зателефонував відповідальний від керівництва Лозівського РВП начальник СД капітан поліції ОСОБА_9 та повідомив, що поліцейські ВРПП Лозівського РВП виявили ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння під час того, як останній керував транспортним засобом. Капітан поліції ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_9 , що необхідно діяти в межах законодавства та у подальшому відносно ОСОБА_1 були складені адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 про вказаний факт капітану поліції ОСОБА_7 , як прямому керівнику відразу не доповів. Крім того, капітан поліції ОСОБА_7 додав, що постійно на інструктажах особового складу ним та його заступником майором поліції ОСОБА_10 проводиться роз`яснювальна робота щодо недопущення особовим складом випадків порушень транспортної дисципліни, антикорупційного законодавства, дотримання законності як перебуваючи на службі так і поза нею.

Опитаний в ході службового розслідування заступник начальника СПД № 1 Лозівського РВП ГУНП майор поліції ОСОБА_10 пояснив, що 02.04.2023 приблизно о 02:00 йому на мобільний телефон зателефонував заступник начальника ВРПП Лозівського РВП майор поліції Настаченко О.М. та повідомив, що відносно ОСОБА_2 складено адміністративні матеріали за порушення ПДР України. Додаткову інформацію про дану подію у подальшому майор поліції ОСОБА_10 дізнався від начальника СПД № 1 капітана поліції ОСОБА_7 .

Опитаний в ході службового розслідування начальник СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_9 пояснив, що в період часу з 08:00 01.04.2023 по 08:00 02.04.2023 він перебував у добовому наряді у якості відповідального від керівництва Лозівського РВП. 01.04.2023 приблизно о 00:00 йому на мобільний телефон зателефонував заступник начальника ВРПП Лозівського РВП майор поліції ОСОБА_6 , який повідомив, що працівниками ВРПП Лозівського РВП був зупинений автомобіль марки ВАЗ-2110 під керуванням старшого дільничного офіцера поліції СПД № 1 Лозівського РВП капітана поліції ОСОБА_1 , який перебував з ознаками алкогольного сп`яніння. Після чого капітан поліції ОСОБА_9 повідомив про вказану подію інспекторові-черговому ОСОБА_11 , т.в.о. начальника Лозівського РВП полковнику поліції ОСОБА_12 та начальникові СПД № 1 Лозівського РВП капітану поліції ОСОБА_7 . Прибувши на місце події, капітан поліції ОСОБА_9 декілька разів пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, проте останній відмовився та у відношенні нього були складені відповідні адміністративні матеріали.

Опитаний поліцейський ВРПП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області старший сержант поліції ОСОБА_5 пояснив, що він спільно з поліцейським ВРПП старшим сержантом поліції ОСОБА_3 та інспектором ВРПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 01.04.2023 о 20:00 заступили на патрулювання на службовому автомобілі. Приблизно о 23:15 01.04.2023 по бульвару Шевченка ними було помічено автомобіль ВАЗ-21104, н.з. НОМЕР_3 , який рухався у зустрічному їм напрямку. Старший сержант поліції ОСОБА_5 увімкнув проблискові маячки, щоб зупинити вказаний автомобіль для перевірки (підстава зупинки рух у комендантську годину). Після того, як автомобіль зупинився ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вийшли зі службового автомобілю та пішли до нього, при цьому останній увімкнув для проведення відеофіксації портативний відеореєстратор. Водій автомобіля через вікно пред`явив якийсь документ, після чого ОСОБА_5 вийшов зі службового автомобілю та ОСОБА_4 повідомив останнього, що за кермом автомобіля перебуває поліцейський, при цьому у салоні автомобілю наявний різкий запах алкоголю. ОСОБА_4 попрохав водія залишатися на місці та зателефонував заступнику начальника ВРПП майору поліції ОСОБА_6 при цьому повідомивши, що нарядом було зупинено транспортний засіб за кермом якого, перебуває поліцейський із ознаками алкогольного сп`яніння. По приїзду на місце події майором поліції ОСОБА_6 були встановлені дані водія (поліцейським ВРПП водій свої анкетні дані надати відмовлявся), ним виявився ОСОБА_1 . На неодноразові запитання щодо вживання того ж дня алкогольних напоїв та пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовлявся, вживання алкогольних напоїв заперечував. Підставами для пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння був різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нечітка мова. У подальшому відносно ОСОБА_2 були складені адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 126 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Опитані поліцейський ВРПП Лозівського РВП сержант поліції Кохтенко О.П., інспектор того ж підрозділу старший лейтенант поліції Костоглодов В.О. та заступник начальника ВРПП вказаного підрозділу майор поліції Настаченко О.М. надали пояснення аналогічні за змістом поясненням ОСОБА_5 . Дисциплінарною комісією під час вивчення відеозаписів, зроблених на портативний відеореєстратор поліцейськими наряду ВРПП встановлено, що обставини, викладені у поясненнях поліцейських, які перебували на місці події за участю ОСОБА_2 та факт його відмови пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законодавством порядку, а також факт непред`явлення останнім посвідчення водія підтверджуються наданими відеозаписами.

Отже, у тексті висновку Дисциплінарною комісією достатньою мірою викладені обставини скоєного заявником дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні пункту 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині неухильного дотримання Законів України, Присяги поліцейського, пунктів 1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту в частині бути вірним Присязі поліцейського та утримуватись від протиправних дій, які підривають авторитет Національної поліції України, абзацу 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» у частині обов`язку неухильно дотримуватися ПДР України, абзацу 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» у частині обов`язку водія пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 265 від 13.04.2023 року "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП в Харківській області" в частині застосування до старшого дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (п. 1 наказу).

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області № 182 о/с від 21.04.2023 року "По особовому складу" було звільнено старшого дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Позивач, вважаючи вищевказані накази протиправними та такими, що порушують його права, звернувся за їх захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з передчасності наказів ГУНП в Харківській області № 265 від 13.04.2023 року "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП в Харківській області" в частині застосування до старшого дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (п. 1 наказу) та № 182 о/с від 21.04.2023 року "По особовому складу" про звільнення старшого дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності №1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції, оскільки на час їх винесення, рішення суду за наслідками розгляду справи № 629/1762/23 про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП винесено не було, а отже позивач не може вважатися винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим такі накази підлягають скасуванню.

Як наслідок, в якості способу захисту порушеного права позивача судом обрано - поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області з 22.04.2023 року із стягненням з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_13 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 22.04.2023 року по день поновлення на роботі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засаді верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтерес юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 у справі №520/12029/23 не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Загальні норми процедури судового оскарження в межах розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

За визначеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Колегія суддів зазначає, що предметом даного позову є оскарження наказів ГУНП в Харківській області № 265 від 13.04.2023 року "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП в Харківській області" в частині застосування до старшого дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності №1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (п. 1 наказу) та № 182 о/с від 21.04.2023 року "По особовому складу" про звільнення старшого дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності № 1 Лозівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Проходження служби в поліції врегульоване спеціальними законами - Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (надалі - Закон № 580-VIII) та Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі Дисциплінарний статут), в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

З огляду на зазначену норму вбачається, що спірні правовідносини склались з приводу проходження та звільнення з публічної служби.

Частиною першою статті 5 КАС України закріплено право особи на звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому цим Кодексом, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, та викладено перелік можливих способів їх захисту.

На підставі частин першої - третьої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом з цим, частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту (в редакції Закону України «Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» № 2123-ІХ від 15.03.2022, (далі Закон № 2123-ІХ)) передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів зазначає, що у випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут Національної Поліції України.

При цьому, при наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для цієї справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29 січня 2019 року у справі №807/257/14. Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (п. 69 рішення у справі Ніколова проти Болгарії № 7888/03).

Враховуючи вищенаведене, при вирішенні питання обчислення строку звернення до суду у правовідносинах щодо проходження державної служби у поліції слід керуватися саме Дисциплінарним статутом, зокрема, абзацом 2 частини 4 статті 31 Дисциплінарного статуту, у редакції Закону № 2123-IX, який передбачає оскарження наказу про звільнення у 15-ти денний термін з дня ознайомлення з відповідним наказом.

Аналогічна правова позиція щодо строку звернення до адміністративного суду в аналогічних правовідносинах висловлена Верховним Судом в постановах від 08 лютого 2023 року у справі №120/7567/22 та підтримана Верховним Судом в постанові від 31 травня 2023 року у справі № 160/9356/22.

З огляду на вищевикладене, висновок суду першої інстанції про застосовування до обчислення перебігу строку звернення до суду з цим позовом строку звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України, є помилковим.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, яка була чинна на час звернення позивача до суду й ухвалення оскаржуваного судового рішення, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з частиною 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За приписами пункту 1, пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

При цьому, колегія суддів зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Колегія суддів зауважує, що за загальним правилом, перебіг строку на звернення до суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Пропуск відповідного строку на звернення до суду через байдужість до своїх прав або небажання скористатися цим правом не є поважною причиною пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення звернення до суду з адміністративним позовом.

З наявного в матеріалах справи аркушу ознайомлення з наказом ГУНП в Харківській області від 13.04.2023 № 265 встановлено, що позивач ознайомився з вищезазначеним наказом 19.04.2023 (а.с. 66), позивачем, в свою чергу, зазначено, що він ознайомився з оскаржуваними наказами 21.04.2023, після чого 22.05.2023 оскаржив їх до Харківського окружного адміністративного суду шляхом направлення позовної заяви засобами поштового зв`язку. Отже, навіть з дати, яку позивач визначив в якості дня, коли він дізнався про зміст спірних наказів, пройшов 31 календарний день після ознайомлення.

При цьому, позивач вважає, що не пропустив строк звернення до суду, оскільки, на його думку, до спірних правовідносин підлягає застосування частина 5 статті 122 КАС України, яка встановлює місячний строк звернення до суду у відносинах публічної служби.

Погодився з такими твердженнями і суд першої інстанції в ухвалі від 07.08.2023 про відмову у задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та зазначив про подання позовної заяви з дотриманням строку звернення до суду.

Натомість, з урахуванням вищевикладених висновків суду апеляційної інстанції строк звернення до суду з цим позовом становить 15 днів з дня ознайомлення зі спірними наказами.

Враховуючи, що ОСОБА_1 зі спірними наказами від 13.04.2023 та від 21.04.2023 ознайомився 21.04.2023, а з позовом до суду звернувся лише 22.05.2023 за допомогою засобів поштового зв`язку, колегія суддів дійшла висновку про пропущення ним 15-ти денного терміну для звернення до суду, а тому, позивачу необхідно було навести поважні причини його пропуску, з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.

Разом з цим, суд першої інстанції, не надаючи оцінки доводам відповідача, викладеним у заяві про залишення позову без розгляду, обмежився лише загальним висновком, про дотримання позивачем місячного строку, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.

При цьому, позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили його звернення до суду в межах встановленого Дисциплінарним статутом 15 денного строку.

Вищенаведені обставини були взяті до уваги судом першої інстанції і суд вважав строк звернення до суду непропущеним.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції і вважає, що він зроблений поверхово, без надання належної оцінки обставинам справи та їх з`ясування в повному обсязі, що призвело до порушення норм процесуального права та неправильного вирішення справи з підстав та мотивів, викладених у цій постанові.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що поважними причинами пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Однак, позивач не навів суду першої інстанції об`єктивно непереборних та незалежних від його волі обставин, які б завадили позивачеві звернутися до суду раніше, ніж 22.05.2023.

Не наведено таких обставин і у апеляційній скарзі.

На підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Європейський суд з прав людини у пунктах 37 та 38 Рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосудця і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», N 23436/03, пункти 22-23).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

За таких підстав та з урахуванням того, що під час розгляду справи позивач не виконав покладеного на нього приписами статті 122 КАС України обов`язку щодо надання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, та не надав таких доказів, колегія суддів дійшла висновку про пропущення ОСОБА_2 строку звернення до суду, що є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч.4 ст.123 КАС України позовна заява залишається без розгляду, якщо висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не надано належних і допустимих доказів поважності пропуску цього строку, а судом апеляційної інстанції не знайдено підстав для його поновлення, колегія суддів приходить до висновку про застосування до адміністративного позову ОСОБА_2 наслідків пропущення цього строку, передбачених ст.122 КАС України та залишення позовної заяви без розгляду.

В силу приписів ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

З огляду на викладене вище, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 у справі № 520/12029/23, а адміністративний позов ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 122, 123, ч. 4 ст. 229, п. 8 ч.1 ст. 240, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 по справі № 520/12029/23 - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.А. Спаскін С.П. Жигилій