Справа № 320/38256/23
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2023 року Київ № 320/38256/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В.,

за участю секретаря судового засідання Короташ О.Б.,

представника позивача - Якубовської П.А,

представника відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Святошинського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про виправлення помилки у процесуальному документі від 29.05.2023 у рамках виконавчого провадження

В обґрунтування позову вказано, що 02.06.2023 ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , на підставі оформленої Довіреності від 27.07.2019, в приміщенні Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від Головного державного виконавця Компанець Руслана Вікторовича отримала Постанову про виправлення помилки у процесуальному документі від 29.05.2023 в рамках Виконавчого провадження № 28991900.

Позивач вважає її незаконною, яка винесена всупереч Закону України "Про виконавче провадження" та є такою, яка підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 01 листопада 2023 року відкрито провадження у цій справі, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження із врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, встановлених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву та витребувано у нього докази по справі.

Святошинський відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, проте надав суду супровідний лист з копіями матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судове засідання представник позивача позовні вимоги підтримв, просив суд позов задовольнити, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач про причини неприбуття представника суд не повідомив.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

16.09.2010 Заочним Рішенням Святошинського районного суду м. Києва було солідарно стягнуто заборгованість з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ "Індустріально-експортний банк" в розмірі 85 215,74 долари США, що в національній валюті згідно курсу НБУ складає 673 903 грн 12 коп.

13.10.2010 Святошинським районним судом м. Києва виданий виконавчий лист № 2-1087-1/10, за яким було відкрите провадження № 28991900 від 10.07.2011 про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Індустріально-експортний Банк" у розмірі 673 903,12 грн.

23.06.2022 ВП № 28991900 головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Компанець Русланом Вікторовичем винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_4 виконавчого збору у розмірі 67 390,31 грн.

23.06.2022 ВП № 28991900 головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Компанець Русланом Вікторовичем також було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника ОСОБА_4 загальну суму мінімальних витрат: 200 грн.

21.10.2022 головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Компанець Русланом Вікторовичем винесено Постанову про закінчення провадження № 289919000 на підставі п.9 ч.1 ст. 39, ст.40 ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки згідно Довідки ПАТ "Креді Агріколь Банк" заборгованість погашена.

У винесеній Постанові про закінчення виконавчого провадження № 289919000 зазначено, що Постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та Постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.06.2022 вивести в окреме виконавче провадження.

24.10.2022 головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Компанець Русланом Вікторовичем винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 70156372 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 67 390,31 грн.

26.05.2023 позивачем було сплачено виконавчий збір у розмірі 66 922,22 грн в рамках ВП № 70156372, що підтверджується Квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № від 26 травня 2023 року, а також було сплачено мінімальний розмір витрат виконавчого провадження № 70156330 у сумі 400,00 грн, що підтверджується квитанцією № від 26 травня 2023 року.

29.05.2023 державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Компанець Русланом Вікторовичем винесено Постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, в рамках ВП № 289919000, в який зазначає, що: "у постанові не вірно зазначено суму коштів, що підлягає стягненню. Згідно виконавчого документу стягненню підлягає заборгованість в розмірі еквівалентному 85 215,74 долари США, що в національній валюті згідно курсу НБУ складає 673 903,12 грн. Частиною другою статті 533 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Стягненню підлягає виконавчий збір у відповідності до ст. 27 ЗУ про виконавче провадження у розмірі 10 % від суми, що підлягає примусовому стягненню, а саме 8521,57 доларів США".

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 - 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно частини другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (у редакції на час звернення до суду з цим позовом) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як випливає з матеріалів справи, позивач, який є боржником у виконавчому провадженні ВП № 28991900 щодо виконавчого листа № 2-1087-1, виданого 13 грудня 2010 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з неї заборгованості в розмірі 85215,74 долари США, що в національній валюті згідно курсу НБУ складає 673 903 грн 12 коп.

При цьому згідно постанови про стягнення виконавчого збору від 23.06.2022, державний виконавець, визначаючи суму виконавчого збору у розмірі 67 390,31 грн, виходив з того, що виконавчий збір стягується розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню.

Водночас як випливає з матеріалів справи, 29.05.2023 державним виконавцем у ВП № 28991900 винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, якою винесено виправлення до постанови про стягнення виконавчого збору: змінено суму виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника з 67 390,31 грн на 8 521,57 долари США.

Так, відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1404-VІІІ (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Тобто Законом визначений порядок дій державного виконавця під час виконання рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті.

04 липня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду було прийнято постанову у справі № 761/12665/14-ц, у якій суд дійшов наступних висновків щодо застосування норм права: "У статті 53 Закону № 606-XIV закріплено особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ (у редакції, чинній до 28 серпня 2018 року) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Поряд з цим, вирішуючи цей спір, суд звертає увагу і на те, що частину другу статті 27 Закону № 1404-VІІІ змінено Законом України № 2475-VIII від 03 липня 2018 року. Ці зміни набрали чинності з 28 серпня 2018 року.

Так, згідно частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII (в редакції, чинній з 28 серпня 2018 року) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості у ВП № 28991900, база обрахунку виконавчого збору змінювалась: у період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив - 10 відсотків фактично стягнутої суми, тоді як у період після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору складав - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, з аналізу наведених норм Закону № 1404-VІІІ випливає, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

При цьому за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Вказуючи про незаконність постанови про виправлення помилки у процесуальному документі позивач посилається на протиправність постанови про стягнення виконавчого збору, яка нею в судовому порядку не оскаржувалось. Крім того, зазначає, що виконавчий збір нею сплачено добровільно в сумі 66 922,20 грн

Доказів оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження № 7015372 про стягнення виконавчого збору в розмірі 67 390,31 грн суду також не надано.

Згідно з матеріалами справи при винесенні постанови від 23.06.2022 про стягнення виконавчого збору у розмірі 67 390,31 грн державний виконавець зазначив суму виконавчого збору в гривнях, хоча у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні, отже і сума виконавчого збору має вираховуватись в іноземній валюті.

Як випливає з матеріалів справи 16.09.2010 заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва було солідарно стягнуто заборгованість з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ "Індустріально-експортний банк" в розмірі 85 215,74 долари США, що в національній валюті згідно курсу НБУ складає 673 903 грн 12 коп, отже стягувачеві мала бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні і від вказаної суми мав визначатись і виконавчий збір в іноземній валюті.

Так, абзац 3 частини третьої статті 74 Закону № 1404-VІІІ, передбачає, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Суд зазначає, що вищевказана стаття Закону спрямована на надання можливості для державного виконавця виправити помилки, що викладені у процесуальних документах, в рамках виконавчого провадження.

Отже, 29.05.2023 головним державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби в місті Києві Святошинського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Компанець Руслана Вікторовича було правомірно винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі від 29.05.2023 ВП № 28991900.

Також суд звертає увагу на те, що твердження позивача щодо можливого подвійного стягнення суми виконавчого збору у зв`язку із винесенням постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 29.05.2023 ВП № 28991900 оскільки відповідно до положення ч.6 ст.27 ЗУ "Про виконавче провадження", у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. Вказане унеможливлює подвійне стягнення виконавчого збору.

А тому, суд дійшов висновку, що державним виконавцем в межах передбачених законом повноважень було прийнято оскаржувану постанову.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Святошинського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Басай О.В.