Справа № 160/25474/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Радільчук Наталії Іванівни до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
03.10.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява (до відділення поштового зв`язку таку подано 02.10.2023 року) ОСОБА_1 в особі представника адвоката Радільчук Наталії Іванівни до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач простить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 2 роки 5 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога, щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 2 роки 5 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога, щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки; визначивши загальний стаж роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 26 років 5 місяців 4 дні;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ в розмірі 62% її суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 08.05.2023 року.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2023 року зазначена вище справа розподілена та 04.10.2023 року передана судді Пруднику С.В.
06.10.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 08.05.2023 року до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою та доданими документами щодо призначення довічного грошового утримання судді у відставці.
Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.05.2023 року № 42 позивачу було призначено з 08.05.2023 року довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 52 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Загальний страховий стаж склав 33 роки 09 місяців 1 день, в тому числі з них суддівський стаж складає - 21 рік 4 дні. Загальний відсоток щомісячного довічного грошового утримання складає 52 %

З матеріалів справи убачається, що з 1992 по 1997 рік ОСОБА_1 здобувала вищу освіту у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого (за спеціальністю -правознавство).

01.08.1997 року на підставі наказу № 83 від 04.08.1997 року Управлінням юстиції в Дніпропетровській області прийнята на посаду консультанта Новомосковського міського суду.

08.05.2002 року відповідно до Указу Президента України від 25.04.2002 року за № 383/2002 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Новомосковського міського суду.

23.03.2004 року відповідно до Указу Президента України за № 358/2004 від 23.03.2004 року ОСОБА_1 переведена на роботу на посаду судді новоутвореного Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

20.03.2008 року згідно з Постановою Верховної Ради України за № 241-VІ від 20.03.2008 року ОСОБА_1 обрана безстроково суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області і зарахована до штату цього суду.

01.05.2023 року ОСОБА_1 відрахована зі штату Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, та відповідно до рішення Вищої ради правосуддя за № 428/0/15-23 від 27.04.2023 року.

З 08.05.2023 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до довідки від 24.08.2023 року (яке отримано засобами поштового зв`язку 31.08.2023 року) про розрахунок та складові щомісячного грошового утримання судді у відставці Головного управління Пенсійного фонду України, при обрахуванні грошового утримання судді у відставці враховано тривалість стажу - 33 роки, страховий стаж до 01.01.2004 року -14 років, страховий стаж після 01.01.2004 року - 19 років, в тому числі судді - 21 рік 4 дні. Загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 52%. Розмір пенсії з надбавками 52 465,92 грн.

Однак, довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області Б-с-272 (про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці), зазначено: ОСОБА_1 судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у відставці станом на 01.05.2023 рік, її суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 100896,00 грн., у тому числі: 1. Посадовий оклад 63060,00 грн. 2. Доплата за вислугу років (60%) 37836,00 грн. 3. Доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - грн. 4. Доплата за науковий ступінь - грн. 5. Доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - грн. 6. Щомісячна доплата відповідно до ч. 6 ст. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» - грн.

Дана довідка видана на підставі ст. 142 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року, рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020.

Позивач, вважаючи, що дії відповідача щодо не зарахування повного суддівського стажу та нарахування у розмірі 52% основного розміру грошового утримання судді у відставці є протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, звернулася з даним позовом до суду.

Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 126 Конституції України, визначено, що незалежність і недоторканість судді гарантуються Конституцією і законами України.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.

В силу вимог частини сьомої статті 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Абзацом четвертим пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Вказані норми кореспондують зі статтею 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцати років, що визначається відповідно до ст. 137 цього Закону, має право на відставку.

За приписами ч. 1 ст. 137 Закону № 1402 VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді України, арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно з абзацом четвертим пункту 34 XII « Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч. 4 ст. 34 ЗУ від 15.12.1992 року за №2862-ХІІ «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Відповідно до ч. 4 ст. 43 ЗУ «Про статус суддів» зі змінами, внесеними ЗУ від 24.02.1994 року № 4015-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до ЗУ «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу 2 ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1992 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (у редакції, чинній на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Частиною 2 ст. 137 ЗУ № 1402 VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018 року) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності); вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та пере ходні положення» ЗУ № 1402-УІІІ дає підстави для висновку, що з набранням чинності ЗУ «Провнесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям ЗУ «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до ст. 137 ЗУ № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме така правова позиція покладена в основу рішення Верховного Суду від 22.11.2018 року, яке залишено без змін постановою Великої палати Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі № 9901/805/18.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу ст. 137 ЗУ № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до ч. І ст. 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ (у редакції, чинній на дату призначення ОСОБА_1 на посаду судді) суддею міг бути громадянин України, який має стаж роботи в галузі права не менше трьох років.

Тобото з урахуванням вищезазначеного до загального стажу роботи ОСОБА_1 слід враховувати - на посаді судді- 21 рік 4дні; половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 2 роки 5 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога, щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки; загальний стаж роботи судді Болкарьової О.В. складає 26 років 5 місяців 2 дні.

Слід звернути увагу, що дані які відображені в обґрунтування позовних вимог, щодо неправомірного розрахунку стажу судді у відставці відповідачем, встановленні у рішенні Вищої Ради Правосуддя від 27.04.2023 року № 428/0/15-23, щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні №8-рп/2005 від 11.10.2005 року, право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді.

Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності.

Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку із досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Конституційний Суд України в Рішенні від 08.06.2016 року №4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-УІІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Тобто з урахуванням вищезазначеного до загального стажу роботи судді у відставці ОСОБА_1 слід враховувати - стаж на посаді судді - 21 рік 4 дні; половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 2 роки 5 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога, щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки; загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 складає 26 років 5 місяців 4 дні, тобто щомісячне грошове довічне утримання судді повинно обраховуватися в розмірі 62% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді (20 р.= 50% + 6 р. х 2% = 62%),

Слід звернути увага на викладені у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а, згідно із якими особа, реалізовуючи своє конституційне право на працю, обираючи певний вид професійної діяльності, повинна бути обізнана із умовами праці та привілеями, які вона отримує при цьому. Законні очікування особи полягають у тому, щоб у випадках, коли особа, спираючись на конституційні приписи, очікує, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до цих норм, законні очікування будуть реалізовані та захищені.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах Брумареску проти Румунії (заява №28342/95), Стіл та інші проти Сполученого Королівства та ін.). Так, у рішенні від 10.12.2009 по справі Михайлюк та Петров проти України (заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз згідно із законом насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права.

Поняття якість закону означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах Олександр Волков проти України (заява № 21722/11), С.О. та інші проти Болгарії (заява № 1365/07).

Відповідно до пункту 46 Доповіді Венеційської Комісії Верховенство права (Страсбург, 04.04.2011 Доповідь № 512/2009, СОЬ-АО (2011)003гєу), схваленої на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними.

В підпункті 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.06.2020 № 7-р/2020 вказано, що вимогою верховенства права є дотримання принципу юридичної визначеності, що обумовлює однакове застосування норми права, недопущення можливостей для її довільного трактування.

Юридична визначеність норми права є ключовою умовою забезпечення кожному ефективного судового захисту незалежним судом.

Конституційний Суд України у рішенні від 20.06.2019 № 6-р/2019 акцентував на тому, що юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци п`ятий, шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1073,60 грн.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника адвоката Радільчук Наталії Іванівни до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 2 роки 5 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога, щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 2 роки 5 місяців; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога, щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 3 роки; визначивши загальний стаж роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 26 років 5 місяців 4 дні;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ в розмірі 62% її суддівської винагороди, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 08.05.2023 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник