Справа № 440/13965/23
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/13965/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №79 від 24.08.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу наступні періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.08.1981, а саме: з 21.08.1987 по 12.07.1988, з 14.07.1988 по 07.08.1989, з 10.08.1989 по 23.11.1990, з 25.02.1992 по 15.06.1994, з 01.07.2000 по 25.12.2001 та періоди роботи в Російській Федерації згідно вкладишу до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.01.2005, а саме: з 20.08.2004 по 30.09.2011 та з 01.10.2011 по 07.02.2020.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №79 від 24.08.2023 не ґрунтується на вимогах законодавства, оскільки його трудовий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, при цьому відповідальність за ведення трудових книжок працівника лежить саме на роботодавці, тому й недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника. Також позивач зауважував, що застрахована особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством -страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків. Крім того, вказував, що у період його роботи в Російській Федерації була чинною Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав, відтак прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 щодо виходу України з цієї Угоди не може тягнути для позивача негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні відповідного періоду роботи до страхового стажу.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

26 жовтня 2023 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що підтверджений належними документами страховий стаж позивача становить 17 років 08 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за віком /а.с. 20-23/.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.12.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про залучення другого відповідача.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

17.08.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Кременчуцького об`єднаного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком /а.с. 29/.

До заяви додав копії, зокрема, військового квитка, диплому, трудової книжки /а.с. 34 - 39/.

Вказана заява розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 79 від 24.08.2023 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу /а.с. 28/.

Відмовляючи у призначенні пенсії відповідач виходив з того, що вік заявника 60 років, необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 30 років, страховий стаж заявника становить 17 років 8 місяців. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи:

- з 21.08.1987 по 12.07.1988 - оскільки у трудовій книжці відсутній номер наказу на прийняття та звільнення з роботи;

- з 14.07.1988 по 07.08.1989, оскільки у трудовій книжці відсутній номер наказу при звільненні з роботи;

- період роботи в колгоспі з 10.08.1989 по 23.11.1990, оскільки в трудовій книжці відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі (у матеріалах пенсійної справи уточнююча довідка відсутня);

- з 25.02.1992 по 15.06.1994, оскільки згідно трудової книжки дата звільнення та дата, від якої наказ на звільнення, дописано іншим чорнилом;

- з 01.07.2000 по 25.12.2001, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків;

- з 20.08.2004 по 30.09.2011 та з 01.10.2011 по 07.02.2020, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Не погодившись із відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з такого.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року /далі - Закон №1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)/.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Частинами першою - третьою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною четвертою вказаної статті періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Слід зазначити, що до набрання чинності Законом № 1058-IV стаж роботи для призначення пенсії регламентувався Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені статтею 56 Закону № 1788-XII.

Так, частиною 1 статті 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також, зокрема будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу - не менше 30 років (у разі звернення за призначенням пенсії у період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року) .

Судовим розглядом встановлено та сторонами не заперечується, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг пенсійного віку - 60 років /а.с. 3/), а тому за наявності страхового стажу більше 30 років набуває право на отримання пенсії за віком.

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 79 від 24.08.2023 слідує, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

У рішенні зазначено, що страховий стаж гр. ОСОБА_1 становить 17 років 8 місяців, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. При цьому до страхового стажу не зараховано період роботи:

- з 21.08.1987 по 12.07.1988 - оскільки у трудовій книжці відсутній номер наказу на прийняття та звільнення з роботи;

- з 14.07.1988 по 07.08.1989, оскільки у трудовій книжці відсутній номер наказу при звільненні з роботи;

- період роботи в колгоспі з 10.08.1989 по 23.11.1990, оскільки в трудовій книжці відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі (у матеріалах пенсійної справи уточнююча довідка відсутня);

- з 25.02.1992 по 15.06.1994, оскільки згідно трудової книжки дата звільнення та дата, від якої наказ на звільнення, дописано іншим чорнилом;

- з 01.07.2000 по 25.12.2001, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків;

- з 20.08.2004 по 30.09.2011 та з 01.10.2011 по 07.02.2020, оскільки з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Судом враховує, що записами трудової книжки № НОМЕР_1 від 19.08.1981 /а.с. 5-10/ підтверджено, що ОСОБА_1 працював:

- з 21.08.1987 по 12.07.1988 - робітником по виготовленню металевої сітки;

- з 14.07.1988 по 07.08.1989 - робітником по виготовленню консервної кришки в кооперативі "Ботовик";

- з 10.08.1989 по 23.11.1990 - по договору в Колгоспі Козельщинського району;

- з 25.02.1992 по 15.06.1994 - водієм-експедитором в Малому підприємстві "Рабіца" ;

- з 15.10.1999 по 25.12.2001 - машиністом автокрана 6 розряду у ВКП "Валентина" .

Факт належності трудової книжки позивачеві відповідачем не заперечується.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Крім того, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Виходячи з викладеного, суд вважає безпідставним не зарахування відповідачем періодів роботи позивача з 21.08.1987 по 12.07.1988 з огляду на відсутність у трудовій книжці номеру наказу на прийняття та звільнення з роботи; з 14.07.1988 по 07.08.1989, оскільки у трудовій книжці відсутній номер наказу при звільненні з роботи; з 25.02.1992 по 15.06.1994, оскільки згідно трудової книжки дата звільнення та дата, від якої наказ на звільнення, дописано іншим чорнилом.

Суд акцентує увагу, що наведені недоліки ведення трудової книжки не спростовують факт трудового стажу позивача у відповідні періоди, а відтак не можуть слугувати підставою для відмови у зарахуванні цих періодів до страхового стажу позивача.

Оцінюючи правомірність не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 10.08.1989 по 23.11.1990, з посиланням на те, що в трудовій книжці відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі, суд враховує таке.

Суд наголошує, що частина 1 статті 56 Закону №1788-XII розрізняє види робіт, які зараховуються до стажу роботи, а саме: 1) робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання; 2) робота, виконувана на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру її тривалості роботи і тривалості перерв.

Відтак вимоги Закону №1788-XII про те, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю, стосуються стажу роботи саме на підставі членства в кооперативі.

Постанова Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників», якою затверджено Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників (далі Основні положення) , також врегульовувала трудову діяльність саме членів колгоспів.

Так, пункт 2 Основних положень передбачав, що трудові книжки ведуться на усіх членів колгоспу з моменту їх прийняття у члени колгоспу.

Суд звертає увагу на те, що із записів трудової книжки позивача слідує, що 10.08.1989 позивач був прийнятий на роботу в Колгоспі Козельщинського району - по договору і 23.11.1990 припинив роботу у зв`язку із закінченням договору. Докази того, що позивач був прийнятий у члени колгоспу та виконував роботу саме на підставі членства у колгоспі відсутні. Відтак позивач не мав обов`язку виконання мінімуму трудової участі та оформлення трудової книжки колгоспника із відомостями про встановлений мінімум трудової участі в колгоспному господарстві та фактично відпрацьовані вихододні. Отже, робота, виконувана ним на підставі трудового договору у колгоспі, підлягала зарахуванню до його трудового та страхового стажу.

З огляду на викладене, відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 10.08.1989 по 23.11.1990 є необгрунтованою.

к передбачено ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.07.2000 по 25.12.2001 у зв`язку з відсутністю в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування відомостей про сплату страхових внесків, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

У свою чергу, згідно з пунктом 1 статті 14 Закону страхувальниками відповідно до цього Закону є: роботодавці.

За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до частини 16 статті 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

При цьому, на думку суду, виходячи зі змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, у свою чергу, нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Таким чином позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а відтак, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 17.07.2019 у справі N 144/669/17 (провадження N К/9901/22935/18) та від 20.03.2019 у справі N 688/947/17 (провадження N К/9901/35103/18).

Крім того, як встановлено судом, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди його роботи на території російської федерації з 20.08.2004 по 30.09.2011 та з 01.10.2011 по 07.02.2020, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року

Оцінюючи такі мотиви відповідача, суд виходить з наступного.

Записами у трудовій книжці НОМЕР_3 підтверджується, що ОСОБА_1 з 20.08.2004 по 30.09.2011 працював машиністом в ЗАТ "Золотовидобувна компанія "Полюс", а з 01.10.2011 по 07.02.2020 працював в ЗАТ "Полюс Логістика" машиністом крану автомобільного.

Також на підтвердження факту працевлаштування та нарахування відповідних податків і зборів у матеріалах справи містяться довідки про доходи позивача за відповідні періоди /а.с. 10 - 11/.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Суд відхиляє посилання відповідача на обставину припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) на періоди трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії вказаної Угоди.

Відповідно до Постанови КМУ від 29 листопада 2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (надалі постанова №1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02 грудня 2022 року. Отже, до набрання чинності постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Варто зауважити, що відповідно до частини першої статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

При цьому, відповідно до частини другої статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу позивачем.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 статті 1 Європейської соціальної хартії та статті 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №79 від 24.08.2023 про відмову в призначенні пенсії підлягає скасуванню як протиправне.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу наступні періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.08.1981, а саме: з 21.08.1987 по 12.07.1988, з 14.07.1988 по 07.08.1989, з 10.08.1989 по 23.11.1990, з 25.02.1992 по 15.06.1994, з 01.07.2000 по 25.12.2001 та періоди роботи в Російській Федерації згідно вкладишу до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.01.2005, а саме: з 20.08.2004 по 30.09.2011 та з 01.10.2011 по 07.02.2020, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо зарахування страхового стажу / призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.08.2023 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу наступні періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.08.1981, а саме: з 21.08.1987 по 12.07.1988, з 14.07.1988 по 07.08.1989, з 10.08.1989 по 23.11.1990, з 25.02.1992 по 15.06.1994, з 01.07.2000 по 25.12.2001 та періоди роботи в Російській Федерації згідно вкладишу до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.01.2005, а саме: з 20.08.2004 по 30.09.2011 та з 01.10.2011 по 07.02.2020 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Натомість позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком не підлягають задоволенню, оскільки є втручанням в дискреційні повноваження ГУ ПФУ в Житомирській області та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У свою чергу частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

Керуючись ст. ст.243-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ідентифікаційний код 13559341) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №79 від 24.08.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.08.2023 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу наступні періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.08.1981, а саме: з 21.08.1987 по 12.07.1988, з 14.07.1988 по 07.08.1989, з 10.08.1989 по 23.11.1990, з 25.02.1992 по 15.06.1994, з 01.07.2000 по 25.12.2001 та періоди роботи в Російській Федерації згідно вкладишу до трудової книжки серії НОМЕР_5 від 01.01.2005, а саме: з 20.08.2004 по 30.09.2011 та з 01.10.2011 по 07.02.2020 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Довгопол