Справа № 240/14896/23
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/14896/23 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Тетяна Олександрівна Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

07 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сапальової Т.В. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку, в якому просив визнати протиправними дії Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо не застосування при нарахуванні індексації за період з 01 січня 2016 року по 20 листопада 2018 року базового місяця січня 2008 року, зобов`язати провести нарахування і виплату такої індексації.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року провадження у справі було закрито.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 13.09.2023, з урахуванням ст.311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Умовами застосування п.4 ч.1 ст.238 КАС України для закриття провадження є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони збігаються); остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду (про відмову у відкритті провадження чи закриття провадження); набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

При цьому, слід зазначити, що підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення. Отже, визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

З матеріалів даної справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді старшого офіцера відділення запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку.

Наказом № 320 від 29 жовтня 2018 року начальника Головного управління персоналу-заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України позивач звільнений з військової служби у запас за підпунктом "к" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до наказу (по стройовій частині) №238 від 20 листопада 2018 року начальника Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку позивач виключений зі списків особового складу Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку.

Позивач, уважаючи дії відповідача щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 20 листопада 2018 року з встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця) листопад 2015 року та фіксованої суми 704,63 грн протиправними, звернувся до суду з позовом.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року у справі №240/8411/19 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною бездіяльність Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо невиплати суми індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 20 листопада 2018 року та зобов`язано Житомирський зональний відділ Військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення зі встановленням для обчислення індексації місяця підвищення (базового місяця), листопад 2015 року. та фіксованої суми 704,63 грн (станом на 01 січня 2016 року) за період з 01 січня 2016 року по 20 листопада 2018 року.

Указане рішення суду набрало законної сили 01 листопада 2019 року.

На виконання вказаного рішення суду Житомирським зональним відділом Військової служби правопорядку було здійснено нарахування та виплату індексації з 01 січня 2016 року по 20 листопада 2018 року зі встановленням базового місяця - листопад 2015 року (як було зобов`язано в рішенні суду від 16 липня 2019 року у справі №240/8411/19).

У зазначеному рішенні суду у справі №240/8411/19 вже надано оцінку бездіяльності Житомирського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 20 листопада 2018 року з встановленням базового місяця - листопад 2015 року та фіксованої суми 704,63 грн (станом на 01 січня 2016 року).

Таким чином, предметом спору в адміністративних справах №240/8411/19 та №240/14896/23 є дослідження підстав для нарахування і виплати позивачу у період з 01.01.2016 по 20.11.2028 індексації грошового забезпечення, розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Верховний Суд у постанові від 20.07.2023 року по справі № 600/4130/22-а зауважує, що певні розбіжності у формулюванні підстав позову, не змінюють змісту спірних правовідносин та не свідчать про нетотожність спору, що виключає підстави для надання їм повторної правової оцінки судом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01 лютого 2021 року у справі №826/6938/17, від 29 серпня 2022 року у справі №760/18409/20.

Доводи апелянта, що предмети розгляду адміністративних справ №240/8411/19 та №240/14896/23 є різними, спростовуються мотивувальною частиною ухваленого у вказаній справі судового рішення.

Також колегія суддів Верховного Суду у постанові від 20.07.2023 року по справі № 600/4130/22-а зазначила, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №160/16445/22 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №9901/433/18 та.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні підстави для закриття провадження у справі, оскільки спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом раніше.

Відтак, оскільки є така, що набрала законної сили, постанова суду фактичного з того самого предмету спору і між тими самим сторонами, і тих самих підстав - тому наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України.

У контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сапальова Т.В. Сушко О.О.