Справа № 200/3514/23
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року справа №200/3514/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєва Е.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Отрох Алли Володимирівни на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 р. у справі № 200/3514/23 (головуючий І інстанції Голубова Л.Б.) за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 з вимогами про: визнання протиправним та скасування наказу №263 від 01.03.2023 року в частині позбавлення додаткової винагороди; зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі до 100000,00 гривень за лютий 2023 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а тому має право на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року.

На адресу відповідача був скерований адвокатський запит від 07.04.2023 року з проханням надати пояснення причин невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року у лютому 2023 року.

У відповіді на вказаний адвокатський запит відповідач в листі від 05.06.2023 року зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №263 від 01.03.2023 року Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану за лютий 2023 року у пункті 6 додатку 6 позивачу не виплачувалась додаткова винагорода у зв`язку з вчиненням правопорушення (відмову виконувати бойовий наказ командира).

Наголошує, що за період проходження служби в зоні проведення бойових дій та прийняття участі в них, військовослужбовець має право отримати 100 тисяч гривень на місяць, також на території нашої країни діє правовий режим військового стану та в участі та забезпечені якого приймав позивач, тому вважає, що має право на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року за лютий 2023 року.

Зазначає, що у Дисциплінарному статуті Збройних Сил України відсутній такий вид відповідальності як позбавлення додаткової винагороди, тому відповідач не мав права позбавляти відповідача додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року.

Вказує, що відповідач, виключивши позивача з наказу на донарахування додаткової винагороди у лютому 2023 року, передбаченої законодавством, порушує право позивача на її отримання, тому позивач змушений звернутися суду за захистом своїх прав.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 р. у справі № 200/3514/23 в задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу по стройовій частині т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2022 року №245, яким ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини, а також призначено навідником 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 .

Наказом по стройовій частині командира військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2023 року №84 солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

На адресу відповідача був скерований адвокатський запит від 07.04.2023 року, зокрема з проханням повідомити причини невиплати позивачу у лютому 2023 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі до 100000,00 гривень.

Листом на вказаний адвокатський запит від 05.06.2023 року відповідач повідомив, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №263 від 01.03.2023 року Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану за лютий 2023 року у пункті 6 додатку 6 позивачу не виплачувалась додаткова винагорода у зв`язку з вчиненням правопорушення (відмову виконувати бойовий наказ командира). Також відповідач повідомив, що 23.02.2023 року від командира 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 надійшов рапорт № 414 про те, що 21.02.2023 року на території тимчасового розташування 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було доведене усне розпорядження вибути в район виконання бойових завдань. Вислухавши та усвідомивши наказ, позивач відмовився його виконувати в присутності свідків. За цим фактом проведене службове розслідування згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2023 року № 214. За результатами проведеного службового розслідування та наданих власноручних письмових пояснень ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 402 УК України, а саме: відкрита відмова від виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, відповідач у своїй відповіді послався на абзац 3 пункту 4 розділу 34 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.08.2016 року та згідно якого, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які відмовилися виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

Судом встановлено, що 23.02.2023 року від командира 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 на адресу командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт за вх. № 414 про те, що 21.02.2023 року на території тимчасового розташування 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 особовому складу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 було доведено усне бойове розпорядження наявним автомобільним транспортом вибути в район для виконання бойових завдань в населений пункт Дубово-Василівка Бахмутського району Донецької області.

В рапорті зазначено, що вислухавши та усвідомивши наказ, позивач з іншими військовослужбовцями відмовилися його виконувати.

З зазначених причин командир 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 просить провести за цим фактом службове розслідування.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2023 року № 214 було призначено службове розслідування за фактом відмови виконувати наказ командира (начальника) в умовах воєнного стану щодо позивача та інших військовослужбовців 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, відповідачем складено довідку-доповідь військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2023 року № 1255 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 402 КК України Непокора, вчинена в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці військовослужбовцями 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 .

За фактом відмови виконати бойовий наказ стосовно позивача та інших військовослужбовців 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 було проведено службове розслідування і направлено матеріали до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Краматорськ для прийняття правового рішення та до відділення військової служби правопорядку Донецького ЗВ ВСП міста Покровськ Донецької області.

Відповідно до письмових пояснень від 23.02.2023 року, наданих ОСОБА_1 на адресу заступника командира 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 з морального забезпечення лейтенанта ОСОБА_3 у населеному пункті Краматорськ Донецької області позивач пояснив, що 21.02.2023 року відмовився виконувати бойове розпорядження командира в населеному пункті Дубово-Василівка Донецької області через низький морально-психологічний стан та поганий стан здоров`я.

Актом проведеного службового розслідування щодо позивача та інших військовослужбовців1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 підтверджено вказані вище факти виконувати бойове розпорядження командира, тому пунктом 6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2023 року № 263 Про виплату додаткових винагород військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану за лютий 2023 року передбачено не виплачувати додаткову винагороду військовослужбовцям у зв`язку з вчиненням правопорушень, відповідно до додатку 6 до цього наказу, де значиться, зокрема солдат ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.04.2023 року №282 Про результати службового розслідування встановлено факт відмови від виконання бойового наказу позивачем.

Вказані обставини не спростовуються сторонами та підтверджуються матеріалами справи, однак позивач вважає, що має право на винагороду в підвищеному розмірі 100000,00 гривень у лютому 2023 року.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, слід зазначити наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Приписами ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Згідно з вказаною нормою суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Частиною 1 ст. 9 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п. 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Згідно п. 2, 8 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир). Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Відповідно до п. 17 розділу І Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України,Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В подальшому строк дії воєнного часу неодноразово продовжувався та триває на дату розгляду даної справи. Отже, як у спірний період, так і нас час розгляду даної справи на території України діє особливий період.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв постанову № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановами Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 217, від 22.03.2022 № 350, від 01.04.2022 № 400, від 01.07.2022 № 754, від 07.07.2022 № 793, від 27.09.2022 № 1066, від 08.10.2022 № 1146, від 20.01.2023 № 43 до вказаної постанови були внесені зміни та доповнення.

Отже, з 24.02.2022 року у військовослужбовців Збройних Сил України які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000, 00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що у позовній заяві позивач зазначає про проходження військової служби у складі військової частини НОМЕР_1 та виконання бойових завдань, однак вказує про не отримання ним у лютому 2023 року додаткової щомісячної винагороди в розмірі 100 000,00 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року з підстав відмови виконувати бойове розпорядження командира.

При цьому, як зазначено віще, матеріалами справи (накази, рапорти, акт службового розслідування, власноручні пояснення позивача) підтверджено відмову позивача виконувати бойовий наказ командира 21.02.2023 року.

За приписами статті 14 розділуXXXIV (Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану) Наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які:самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Відтак, позивач не отримав додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 в місяці, в якому вчинив правопорушення, а саме: лютому 2023 року, а тому в місяці скоєння правопорушення правомірно був позбавлений відповідачем додаткової винагороди. Даний факт не спростовується сторонами та підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи недоведеність позивачем невідповідності дій військової частини під час нарахування і виплати додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року, критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до приписів частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача Отрох Алли Володимирівни на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 р. у справі № 200/3514/23 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 р. у справі № 200/3514/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 07 грудня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко