Справа № 560/4713/23
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4713/23

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

06 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

у березні 2023 року Головне управління ДПС в Хмельницькій області звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу.

Позивач вказав, що за відповідачем рахується податковий борг в розмірі 10490,91 гривень по податку на нерухоме майно. Самостійно податковий борг відповідачем не сплачений, тому покликаючись на вимоги Податкового кодексу України, просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року позов Головного управління ДПС у Хмельницькій області задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Хмельницькій області податковий борг в сумі 10490,91 (десять тисяч чотириста дев`яносто гривень дев`яносто одна копійка) гривень.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що будь яке нерухоме майно, на яке може бути нарахований податковий борг, у позивачки на праві власності відсутнє з 29.11.2019 року. Вказує, що при ознайомленні із вказаним рішенням позивачкою було виявлено, що підставою для стягнення податкового боргу стала податкова вимога форми «Ф» від 30.01.2020р. №1200-53. Але зазначена податкова вимога нею не отримувалася. Не були отримані і податкові повідомлення-рішення, а саме: №0-2222 від 13.11.2019р.; - №0-2222 від 04.02.2020р.; - № 0416542- 2405-2209 від 25.06.2021р.; - №0-2209 від 15.08.2022,; №0-2209р. від 25.06.2019 року. Дані обставини підтверджуються відсутністю підпису позивача на рекомендованих повідомленнях.

Зазначає, що з 2018 року на праві власності ОСОБА_1 належало нежитлове приміщення загальною площею 63,2 кв.м, яке розташоване в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 . Але дане приміщення відповідно до договору купівлі-продажу від 29.11.2019 року було відчужено ОСОБА_2 . Дана обставина підтверджується договором купівлі-продажу від 29.11.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №1427.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек від 20.09.2023 речове право на нежитлове приміщення загальною площею 63,2 кв.м. по АДРЕСА_1 було припинено 29.11.2019 року, відомості про припинення внесено приватним нотаріусом ОСОБА_3 .

Відповідно до отриманої Інформаційної довідки також в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, з 19.11.2019 року відсутні будь-які відомості щодо перебування у приватній власності позивачки будь-якого нежитлового приміщення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за відповідачем рахується заборгованість в сумі 10490,91 грн.

Так, податковий борг в розмірі 10490,91 грн. по податку на нерухоме майно, підтверджується податковими повідомленнями-рішеннями №0-2209 від 25.06.2019, №0-2222 від 13.11.2019, №0-2222 від 04.02.2020, №0-2209 від 01.06.2021, №0-2209 від 15.08.2022, розрахунком суми заборгованості, податковою вимогою форми "Ф" №1200-53 від 30.01.2020.

Враховуючи наявність у ОСОБА_1 заборгованості з вказаного податкового боргу, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на наявність у ОСОБА_1 вказаного податкового боргу, який підтверджено перевіреними судом доказами, добровільно не погашений, а тому наявні підстави для його стягнення.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України, прийнятій на п`ятій сесії Верховної Ради України 28.06.1996, кожен зобов`язаний сплачувати податки збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України), контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 54.5. статті 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Судом встановлено, що заявлені до стягнення сума грошового зобов`язання - 10490,91 грн. нарахована за рішеннями контролюючого органу від №0-2209 від 25.06.2019, №0-2222 від 13.11.2019, №0-2222 від 04.02.2020, №0-2209 від 01.06.2021, №0-2209 від 15.08.2022.

Відповідно до корінця Податкової вимоги форми "Ф" №1200-53 від 30.01.2020 значиться, що загальна сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов`язаннями станом на 29.01.2020 становить 1325,38 гривень (а.с.8), з якої - 737,15 грн. податок на житлову нерухомість та 588,23 грн. податок на нежитлову нерухомість (а.с.5).

Податкова вимога форми "Ф" №1200-53 від 30.01.2020 року була отримана відповідачем - 17.02.2020 про що міститься особистий підпис отримувача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.8).

Разом з цим, згідно наявних у матеріалах справи договору купівлі-продажу від 29.11.2019 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 з 29.11.2019 не є власником нежитлового приміщення загальною площею 63,2 кв.м., яке розташоване багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Тобто, у 2020-2022 роках вказаний об`єкт оподаткування у відповідача був відсутній.

Проте, як слідує з розрахунку сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за відповідачкою, як власницею нежитлової нерухомості крім боргу у сумі 588,23 грн., обрахованого 13.11.2019 з терміном сплати - 28.01.2020 року, рахується і заборгованість в сумі 9165,53 грн., як за період в якому такий об"єкт нерухомості уже був відсутній.

Таким чином, у межах даної справи позивачем заявлено до стягнення податковий борг, який виник у зв`язку із облікуванням у базах даних позивача несплати відповідачем податкового зобов`язання, який відповідач не зобов`язаний сплачувати, тому і відсутні підстави для стягнення з відповідача коштів в рахунок погашення такого податкового боргу.

ОСОБА_1 не зобов"язана сплачувати нарахований податок у сумі 9165,53 грн., як за нежитлове нерухоме майно відсутне у її власності.

У зв"язку з тим, що з нарахованої позивачем загальної суми податку - 10490,91 грн. можливо виокремити суму податку в 1325,38 гривень, з якої - 737,15 грн. податок на житлову нерухомість нарахованої рішенням контролюючого органу №0-2209 від 25.06.2019, з терміном сплати 26.08.2019, та 588,23 грн. податок на нежитлову нерухомість, нарахованої рішенням №0-2222 від 13.11.2019 з терміном сплати 28.01.2020 і зобов"язання по сплаті якого виникло під час знаходження у власності відповідача відповідного майна, та, про нарахування якої останній було відомо, то зазначена сума, як добровільно не погашена, підлягає стягненню в судовому порядку.

Решта суми як податкового боргу - 9165,53 грн. не знайшла свого підтвердження під час апеляційної перегляду справи, тому позовна вимога в зазначеній частині, щодо стягнення зазначеної суми - задоволенню не підлягає.

У відповідності із ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції, у певній його частині, є незаконним та необґрунтованим, що в цілому призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що позивач звільнена від сплати судового збору, інших витрат ним не понесено, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Головного управління ДПС у Хмельницькій області задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Головного управління ДПС у Хмельницькій області податковий борг по сплаті за нерухоме майно в сумі 1325,38 грн.

В решті, заявленої суми - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.