Справа № 138/2754/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 138/2754/23

Головуючий у 1-й інстанції: Холодова Т.Ю.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

07 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Полотнянка Ю.П.

секретаря судового засідання Ковальчук І.А.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Липовської Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Поліцейського взводу №2 роти №2БУПП у Вінницькій області ДПП Тараса Івана Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, Поліцейського взводу №2 роти №2БУПП у Вінницькій області ДПП Тараса Івана Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Скасовано постанову поліцейського взводу № 2 роти № 2 БУПП у Вінницькій області ДПП сержанта поліції Тараса Івана Івановича про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.09.2023 серії БАД № 350905 якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок. Закрито провадження в адміністративній справі.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір в сумі 536 гривень 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4697 гривень 00 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у скарзі.

Позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу позивача без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.

В судовому засіданні позивач заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №350905 від 11.09.2023, судом встановлено, що ОСОБА_1 , 11.09.2023 о 16 год. 14 хв., на АД М21 258 км здійснив рух на транспортному засобі HYUNDAY SONATA, державний номерний знак НОМЕР_1 , та не пред`явив у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати факт, що міститься у посвідченні водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.1.а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 76).

Зазначеною постановою поліцейським взводу № 2 роти № 2 БУПП у Вінницькій області ДПП сержантом поліції Тарасом І.І. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Позивач, вважаючи спірну постанову протиправною, звернувся з відповідним позовом до суду, в якому зазначив, що вказана постанова є незаконною та протиправною, оскільки під час зупинки позивача працівником поліції не було повідомлено, яке порушення правил дорожнього руху він допустив, що стало підставою для зупинки поліцією автомобіля під керуванням позивача, та якими доказами підтверджується дана обставина. Крім того, працівником поліції не було роз`яснено позивачу його права передбачені ст. 268 КУпАП. Також, під час винесення постанови позивачу не було забезпечено права на подання та розгляд його клопотань та встановлення всіх обставин справи. За таких підстав позивач просив скасувати постанову серії БАД № 350905 від 11.09.2023 та закрити провадження в адміністративній справі щодо позивача за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів, на підтвердження наявності будь-яких правових підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням позивача та вимоги працівником поліції для пред`явлення останнім посвідчення водія, зокрема, що відповідачем винесено відносно ОСОБА_1 постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

На думку суду, враховуючи те, що відповідачем не доведено, що зупинення транспортного засобу обумовлено недотриманням водієм (позивачем) вимог ПДР України, то у нього відсутні підстави для застосування до позивача санкції, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, суд дійшов висновку, що представником позивача, адвокатом Томай К.О. доведено, документально обґрунтовано обсяг та розмір витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язані з розглядом даної справи у сумі 4697,00 гривень.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірно висновку щодо задоволення позовних вимог позивача, при цьому частково не погоджується з розміром відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційних скаргах, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила таке.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1. (пунктом 2.4 ПДР України).

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 2.1 "г" ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За приписами пункту 2.4 ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Оскаржувана у даній справі постанова, складена відповідачем з огляду на відсутність у позивача посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб. Цей факт підтверджується матеріалами справи і встановлено відеозаписом реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Таким чином, наданий відповідачем відеозапис може слугувати доказом, в розумінні ст.251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Так, відповідач зазначає, що автомобіль HYUNDAY SONATA, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції у зв`язку із здійснення ним обгону автомобілів в забороненому місці, тобто порушення вимог п. 14.6 «е» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Водночас, факт порушення особою вказаних Правил дорожнього руху в оскаржуваній постанові відповідачем не відображено.

Під час огляду відеозапису з нагрудної камери поліцейського, судом не встановлено вчинення позивачем будь-яких порушень правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом 11.09.2023, які б могли стати підставою для зупинки транспортного засобу. При цьому, наданий відповідачем відеозапис починається з моменту, коли працівники поліції підійшли вже до зупиненого транспортного засобу.

Таким чином відповідачем не надано доказів, на підтвердження наявності будь-яких правових підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням позивача та вимоги працівником поліції для пред`явлення останнім посвідчення водія, зокрема, що відповідачем винесено відносно ОСОБА_1 постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Із врахуванням того, що відповідачем не доведено, що зупинення транспортного засобу обумовлено недотриманням водієм (позивачем) вимог ПДР України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у нього відсутні підстави для застосування до позивача санкції, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Аналогічний висновок щодо застосування вимог процесуального права, викладений у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 545/3654/16-а.

Враховуючи приписи норм КУпАП, колегія суддів зазначає про відсутність належних доказів вчинення інкремінованого позивачу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Частина 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з цим колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду з апеляційною скаргою відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та не надано до суду жодних доказів в підтвердження правомірності свого рішення. Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначених в оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та приписи чинного законодавства, висновки суду першої інстанції про задоволення позову є правомірними.

Щодо стягнення на користь позивача судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, а саме, по сплаті 4697,00 грн. витрат пов`язаних з наданням йому правничої допомоги адвоката, колегія суддів виходить з наступного.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що витрати позивача на професійну правничу допомогу складають 7400,00 грн., що підтверджені копіями договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 12.09.2023, додаткової угоди № 1 до Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 31.10.2023, акту виконаних робіт (наданих - отриманих послуг) від 31.10.2023, квитанції до прибуткового касового ордеру № б/н від 31.10.2023.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відповідно до пункту 1 частини 3 цієї ж статті КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до частин 3,4 цієї статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив про неспівмірність витрат. Зокрема, вказав на те, що справу віднесено до справ незначної складності, понесені позивачем витрати є неспівмірними зі складністю справи, а показники часу, витраченого адвокатом на надання юридичних послуг є завищеними, а тому не підлягають задоволенню.

Дослідивши надані адвокатом Томай К.О. докази понесення позивачем витрат на правову допомогу, а також доводи відповідача щодо не співмірності таких витрат, суд виходить з наступного.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість вартості гонорару адвоката Томай К.О. в розмірі 4697,00 грн.

У цій справі, колегія суддів при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, проаналізувавши складність справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідає умовам співмірності в розмірі 4697,00 грн.

Колегія суддів зазначає, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 160/2211/19.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що підготовка позовної заяви у даній справі вимагала значного обсягу та за своїми характеристиками була віднесено до обсягу складних справ.

Також, слід вказати, що предметом даної справи є оскарження постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., що за визначенням Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності.

Колегія суддів також зважує на те, що відповідач у апеляційній скарзі заперечує розмір відшкодованої позивачу правової допомоги, посилаючись на її неспівмірність зі складністю даної справи.

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, які відшкодовуються за рахунок відповідача до 1500 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу до 1500 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року змінити, зменшивши суму відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до 1500 гривень.

В іншій частині рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Полотнянко Ю.П.