Справа № 640/37913/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року справа № 640/37913/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Клименка В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз", про визнання протиправним та скасування нормативно-правового акту в частині,

за участю представників:

від відповідача - Усачова А.І.,

від позивача, від третьої особи - не з`явились

Суть спору: 11.12.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому позивач просить суд визнати протиправною, такою, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили та нечинним главу 10 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2494.

Як третю особу позивачем вказано Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» (далі третя особа).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2021 справу передано на розгляд судді Окружного адміністративного суду міста Києва Шевченко Н.М.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2022 (суддя Шевченко Н.М.) позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк усунення недоліків позову, протягом якого позивачу необхідно було надати до суду докази сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

18.04.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 19.12.2022 №03-19/4617/22 «Про скерування за належністю справи» надійшли матеріали адміністративної справи №640/37913/21.

18.04.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.07.2023.

Також ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що на її переконання, Національна комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг при виданні Кодексу газорозподільних систем перевищила повноваження встановлені Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 №1540-VIII, включивши до нього главу 10 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, у якій надала право здійснення експертизи лічильників газу, встановлених у споживачів господарюючими суб`єктами, які надають послуги саме з постачання природного газу, чим порушуються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. ОСОБА_1 зазначає, що глава 10 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, а саме: «Порядок проведення експертизи ЗВТ та пломб» включена відповідачем поза межами визначеної законом компетенції.

12.07.2023 в Київському окружному адміністративному суді зареєстровано відзив на позовну заяву, який поданий представником відповідача. У відзиві на позовну заяву представник Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг стверджує, що позивачем в адміністративному позові не наведено доказів та фактів, що підтвердили б дійсне порушення її прав, внаслідок прийняття Кодексу газорозподільних систем, зокрема в частині 10 розділу Х. Тобто матеріали справи не містять доказів порушеного права ОСОБА_1 як підстави для їх захисту адміністративним судом. При цьому, представник відповідача наголосив, що посилання позивача на невідповідність Кодексу газорозподільних систем Конституції України, іншим актам законодавства, Закону України «Про захист прав споживачів жодним чином не обґрунтовано, адже не вказано в чому полягає така невідповідність. Водночас, представник Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відмічає, що суб`єктивна не згода ОСОБА_1 із окремими положеннями глави 10 розділу Х Кодексу газорозподільних систем не може призвести до звільнення останньої від цивільно-правової відповідальності в частині, що стосується проведення третьої особою експертизи лічильника та її результатів. Також відповідачем наголошено на тому, що твердження про прийняття нормативно-правого акту, який є предметом оскарження в межах даної адміністративної справи поза межами компетенції Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг можливі виключно у спорі між органами державної влади щодо наявності або відсутності компетенції. При цьому, представник відповідача наголошує на тому, що оскаржуваний нормативно-правовий акт прийнятий Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в порядок, спосіб та в межах наданих їй повноважень.

10.08.2023 у суді зареєстровано письмові пояснення АТ «ОГС «Криворіжгаз», в яких останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та розглядати справу за відсутності представника.

24.08.2023 в Київському окружному адміністративному суді зареєстровано пояснення позивача, в яких остання, серед іншого вказала, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1389 від 28.07.2023 дію ліцензії АТ «Криворіжгаз» припинено та наголошено, що глава 10 розділу Х Кодексу газорозподільних систем не відповідає Конституції України і Законом України, зокрема Цивільному кодексу України.

У заяві, яка зареєстрована в суді 10.09.2023 ОСОБА_1 просила розглянути справу за її відсутності.

02.10.2023 в Київському окружному адміністративному суді зареєстровано пояснення позивача, в яких остання посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №520/2098/19.

05.10.2023 представником відповідача подано до суду додаткові пояснення по справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 16.11.2023 представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив.

Інші сторони справи в судове засідання не прибули, в матеріалах справи наявні клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

10.06.2008 між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Криворіжгаз» укладено договір №1090843 про надання населенню послуг з газопостачання, у відповідності до якого виконавець зобов`язується безперервно надавати споживачеві, членам його сім`ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, приватному будинку, послуги з постачання природного газу для побутових потреб з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості та величиною тиску, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строк і на умовах, передбачених цим договором (т. 1, а.с. 14-22).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України постановлено затвердити Кодекс газорозподільних систем (далі Постанова №2494 та/або КГС).

Як вказує позивач 02.12.2021 працівниками АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» за адресою її домоволодіння було складено акт про порушення №004441 від 02.12.2021, у відповідності до якого було виявлено порушення Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494.

Також 02.12.2021 третьою особою проведено демонтаж лічильника газу, про що було складено акт №.

Окрім цього, 02.12.2021 АТ «ОГС «Криворіжгаз» складено протокол №695 щодо направлення ЗВТ на експертизу до АТ «ОГС «Криворіжгаз».

ОСОБА_1 стверджує, що така експертиза була проведена третьою особою на підставі глави 10 розділу Х Кодексу газорозподільчих систем, яка на переконання останньої, суперечить положенням чинного законодавства, що і стало підставою для звернення до суду із даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та вказує про таке.

У відповідності до частини 1 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України (крім рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу), постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

2) законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 2 статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що право на оскарження нормативно-правового акту мають особи, щодо яких такий акт застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу I КГС це кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем, зокрема умови забезпечення: 1) надійної і безпечної експлуатації газорозподільних систем та гарантованого рівня розподілу (переміщення) природного газу до/від суміжних суб`єктів ринку природного газу відповідної якості; 2) комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до/з газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу; 3) доступу замовників до газорозподільної системи для приєднання до неї їх об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (умови технічного доступу); 4) доступу суб`єктів ринку природного газу до газорозподільної системи для фактичної передачі (розподілу/споживання) належного їм природного газу до/з газорозподільної системи (умови комерційного доступу); 5) механізмів взаємодії оператора газорозподільної системи з операторами суміжних систем та з іншими суб`єктами ринку природного газу.

Дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників (п. 3 гл. 1 р. I КГС).

Пунктом 4 глави 1 розділу I КГС визначено, що споживач природного газу (споживач) фізична особа, фізична особа підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Звідси слідує, що ОСОБА_1 , в розумінні положень пункту 4 глави 1 розділу I КГС є споживачем природного газу до якої підлягають застосуванню положення КГС та були безпосередньо застосовані, внаслідок проведення експертизи газового лічильника.

Отже, позивач є суб`єктом щодо якої застосовано норми КГС та на яку поширюється дія останнього, а відтак, з урахуванням частини 2 статті 264 КАС України має право на оскарження нормативно-правового акту у заявленій нею частині.

Переходячи безпосередньо до оцінки доводів як ОСОБА_1 в частині перевищення відповідачем компетенції при затвердженні глави 10 розділу Х КГС, так і тверджень Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на спростування наведеного, суд звертає увагу на таке.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Суд наголошує, що даний спір підпадає під дію пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, у відповідності до якого юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Формулювання ОСОБА_1 у позовній заяві щодо прийняття відповідачем глави 10 розділу Х КГС із виходом за межі компетенції, суд не сприймає як ознаку наявності компетенційного спору, у зв`язку із чим всі доводи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в цій частині, суд залишає поза увагою.

У той же час, суд відмічає, що даний спір підпадає під дію пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, перевіряючи обставини дотримання відповідачем положень частини 2 статті 2 КАС України при прийнятті нормативно-правового акту в оскаржуваній ОСОБА_1 частині, суд застосовує законодавство, яке діяло станом на час прийняття Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Постанови №2494 та відмічає наступне.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначає Закон України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII (далі Закон № 329-VIII).

Згідно із пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону № 329-VIII кодекс газотранспортної системи, кодекс газорозподільних систем, кодекс газосховища, кодекс установки LNG - правила експлуатації та доступу до газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG, що затверджуються Регулятором.

Державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства (ч. 1 ст. 4 Закону № 329-VIII).

Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 4 Закону № 329-VIII до компетенції Регулятора на ринку природного газу належать затвердження кодексів газотранспортних систем, кодексу газорозподільних систем, кодексів газосховищ та кодексу установки LNG.

У той же час, правові, економічні та організаційні засади державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій в Україні визначає Закон України «Про природні монополії» від 20.04.2000 № 1682-III (далі Закон № 1682-III), метою якого є забезпечення ефективності функціонування ринків, що перебувають у стані природної монополії, на основі збалансування інтересів суспільства, суб`єктів природних монополій та споживачів їх товарів.

Частиною 1 статті 4 Закону № 1682-III визначено, що державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій у сферах, визначених у статті цього Закону, здійснюється національними комісіями регулювання природних монополій, які утворюються і функціонують відповідно до цього Закону.

Указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014 затверджено Положення

про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі Положення №715/2014), у відповідності до якого Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України.

НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.

В силу положень підпункту 1 пункту 3 Положення №715/2014 основними завданнями НКРЕКП є державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках, у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, на ринках природного газу, нафтового (попутного) газу, газу (метану) вугільних родовищ та газу сланцевих товщ (далі - природний газ), нафти та нафтопродуктів, а також перероблення та захоронення побутових відходів.

Аналізуючи положення пункту 6 частини 3 статті 4 Закону № 329-VIII, у взаємозв`язку із положеннями підпункту 1 пункту 3 Положення №715/2014, суд констатує, що НКРЕКП здійснює державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках, зокрема на ринках природного газу та уповноважена затверджувати, зокрема кодекс газорозподільних систем.

Разом з цим, згідно із частиною 1 статті 38 Закону № 329-VIII права та обов`язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

В силу вимог частини 1 статті 41 Закону № 329-VIII Регулятор затверджує кодекс газорозподільних систем за результатами консультацій із суб`єктами ринку природного газу. Оператор газорозподільної системи розміщує кодекс газорозподільних систем на своєму веб-сайті.

Згідно із частиною 2 статті 41 Закону № 329-VIII Кодекс газорозподільних систем повинен містити такі положення: 1) основні правила технічної експлуатації газорозподільних систем, планування, оперативно-технологічного управління та розвитку газорозподільних систем та механізми нагляду за їх додержанням; 2) умови, у тому числі комерційні та технічні, доступу до газорозподільних систем, включаючи комерційні та технічні умови приєднання нових об`єктів замовника до газорозподільної системи; 3) правила обліку природного газу (у тому числі приладового); 4) правила поведінки на випадок збоїв у роботі газорозподільних систем; 5) порядок обміну інформацією з іншими суб`єктами ринку природного газу; 6) інші питання щодо експлуатації газорозподільних систем.

Звідси слідує, що Регулятор затверджує кодекс газорозподільних систем, який має, серед іншого містити правила обліку природного газу (у тому числі приладового); інші питання щодо експлуатації газорозподільних систем.

Розділ Х КГС регулює особливості приладового обліку природного газу, що не суперечить положенням пункту 3 частини 2 статті 41 Закону № 329-VIII.

Отже, твердження ОСОБА_1 щодо відсутності у відповідача повноважень щодо включення до КГС глави 10 розділу Х є безпідставними.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 №1540-VIII до спірних правовідносин застосуванню не підлягає, адже набув чинності 26.11.2016 та станом на час прийняття Постанови №2494 не діяв.

За таких обставин, всі доводи ОСОБА_1 , в окресленій частині відхиляться судом, як такі, що не можуть бути покладені в основну рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіряючи відповідність оскаржуваного нормативно-правового акту в частині актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень, суд звертає увагу на наступне.

Так, Розділом Х врегульовано особливості приладового обліку природного газу.

У той же час, главою 10 розділу Х КГС регламентовано порядок проведення експертизи ЗВТ та пломб.

Так, підпунктами 1-10 глави 10 розділу Х КГС визначено, що якщо під час перевірки (обстеження) комерційного ВОГ або при контрольному огляді вузла обліку за домовленістю сторін або ініціативою Оператора ГРМ чи споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) буде ініційована експертиза щодо перевірки пошкодження пломб/ЗВТ чи несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, вони мають діяти з урахуванням положень цієї глави.

Після зняття ЗВТ та/або пломби, пломбувального матеріалу, на якому встановлено пломбу, чи гвинта, на якому закріплено пломбувальний матеріал (далі - пломба), у присутності сторін пломба або ЗВТ пакується в пакет з поліетилену чи з іншого цупкого матеріалу (або в транспортну тару, що передбачена заводом-виробником та зазначена в паспорті на ЗВТ), який опломбовується пломбою Оператора ГРМ з унікальним номером та, за бажанням, пломбою споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу). При цьому представник Оператора ГРМ складає протокол щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу (по одному екземпляру для кожної сторони), в якому чітко зазначає: 1) поштову адресу місця проведення експертизи; 2) дату та орієнтовний час проведення експертизи (у випадку проведення експертизи ЗВТ та/або пломби суб`єктами судово-експертної діяльності, діяльність яких регулюється Законом України «Про судову експертизу», Оператор ГРМ зазначає кінцевий строк, до якого має бути передано ЗВТ та/або пломбу до такого суб`єкта); 3) контактний телефон особи Оператора ГРМ (для уточнення інформації щодо проведення експертизи); 4) сторону, відповідальну за доставку ЗВТ та/або пломби на експертизу; 5) дату останньої повірки ЗВТ.

Під час складання протоколу щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу сторона, яка ініціювала експертизу, визначає, ким буде здійснюватися така експертиза (комісією з проведення експертизи ЗВТ та пломб, яка затверджується наказом Оператора ГРМ, або суб`єктом судово-експертної діяльності, діяльність якого регулюється Законом України «Про судову експертизу»).

У випадку проведення експертизи ЗВТ та/або пломби суб`єктами судово-експертної діяльності, діяльність яких регулюється Законом України «Про судову експертизу», передача такого ЗВТ та/або пломби здійснюється у строк, який не повинен перевищувати десяти робочих днів з дня складання протоколу щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу.

Експертиза ЗВТ та/або пломби має бути проведена протягом десяти робочих днів з дня складання протоколу (крім випадку проведення експертизи ЗВТ та/або пломби суб`єктами судово-експертної діяльності, діяльність яких регулюється Законом України «Про судову експертизу»).

Сторона, відповідальна за доставку ЗВТ та/або пломби, визначається за домовленістю сторін (в іншому разі - Оператором ГРМ). Сторона, відповідальна за доставку ЗВТ та/або пломби на експертизу, персонально відповідає за цілісність пломби, встановленої на пакеті (тарі).

У разі відмови споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) від поставлення підпису в протоколі про направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу про це в протоколі робиться відповідний запис, а його другий екземпляр надсилається поштою.

Експертизу ЗВТ та/або пломби проводить комісія, до складу якої має входити не менше трьох представників Оператора ГРМ зі складу інженерно-технічного персоналу та юристів.

Крім того, Оператор ГРМ офіційним листом має запросити для участі на постійній основі у складі комісії по одному уповноваженому представнику від метрологічної організації та територіального органу Регулятора.

У разі відмови метрологічної служби або територіального органу Регулятора в делегуванні свого представника для участі на постійній основі у складі комісії комісія створюється без участі таких представників.

Остаточний склад комісії з проведення експертизи ЗВТ та пломб затверджується наказом Оператора ГРМ.

За вимогою однієї зі сторін до проведення експертизи в конкретному випадку можуть бути додатково залучені представники виробника ЗВТ чи виробника пломби. Уповноважені особи при собі повинні мати документ, який посвідчує їх особу, та оригінал листа від виробника за підписом керівника, завірений печаткою (за наявності), в якому чітко зазначені уповноважені від виробника особи для участі в експертизі та їх кваліфікація.

Споживач (суміжний суб`єкт ринку природного газу) зобов`язаний бути присутнім під час проведення експертизи.

За неможливості бути присутнім під час проведення експертизи споживач (суміжний суб`єкт ринку природного газу) може дати письмову згоду у довільній формі на проведення експертизи без його присутності або у присутності уповноваженої ним іншої особи.

У разі неприбуття споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) та/або уповноваженої ним особи на експертизу проведення експертизи ЗВТ та/або пломби проводиться без його участі.

Під час проведення експертизи комісія проводить зовнішній огляд пакувального пакета (тари), в який було запаковано ЗВТ та/або пломбу.

Після зовнішнього огляду пакувального пакета (тари) комісією перевіряються: 1) відповідність місць фактичного розташування пломб місцям, зазначеним у протоколі; 2) цілісність та місцезнаходження пломб, а також ознаки порушень, зазначених у протоколі; 3) цілісність заводського та повірочного тавра на ЗВТ; 4) цілісність лічильного механізму та корпусу ЗВТ; 5) цілісність конструктивних елементів вихідного патрубка ЗВТ; 6) наявність сторонніх предметів усередині ЗВТ; 7) відповідність маркування ЗВТ нормативно-технічній документації; 8) відповідність ЗВТ, програмного забезпечення та контрольної суми паспорту на ЗВТ та/або опису типу на цей тип ЗВТ; 9) відповідність втручань у роботу ЗВТ наявним актам перевірок та/або відомостям про повірку та ремонт ЗВТ тощо.

Під час обстеження пломби та/або ЗВТ комісія перевіряє ознаки, зазначені в протоколі. Результати огляду заносять до акта експертизи ЗВТ.

Якщо при обстеженні пакувального пакета (тари) виявляється факт пошкодження пломби, встановленої на пакувальному пакеті (тарі), або пакувальний пакет з пломбою/ЗВТ не буде своєчасно доставлений відповідальною стороною на експертизу, а відповідальною стороною за його доставку на експертизу був визначений:

Оператор ГРМ - об`єм розподіленого природного газу на період відсутності ЗВТ розраховується за середньодобовими (для неповної доби - за середньогодинними) значеннями за попередні три аналогічні періоди споживання природного газу незалежно від висновків експертизи ЗВТ (у разі її проведення), а при направленні на експертизу пломби - перерахунки та нарахування за таких обставин не проводяться;

споживач (суб`єкт ринку природного газу) - факт пошкодження пломби або недоставка на експертизу пакувального пакета має розглядатися як підтвердження фактів (підозр), визначених у протоколі, з відповідними наслідками, передбаченими цим Кодексом.

За рішенням комісії може здійснюватися додаткова експертиза пломби чи ЗВТ у частині дослідження матеріалів, речовин, з яких виготовлений ЗВТ чи пломба, відповідними органами та установами, передбаченими законодавством.

Результати огляду фіксуються в акті експертизи. Акт експертизи підписується всіма членами комісії, а також споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) або його уповноваженою особою. Якщо споживач (суміжний суб`єкт ринку природного газу) або його уповноважена особа чи член комісії мають окрему думку з приводу експертизи, вона має бути відображена в акті експертизи.

У разі відмови від підпису будь-кого з членів комісії або споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) чи уповноваженої ним особи в акті експертизи про це робиться відповідний запис.

Акт експертизи реєструється у журналі реєстрації актів експертизи Оператора ГРМ. Журнал повинен бути прошитий, скріплений печаткою (за наявності) Оператора ГРМ.

У випадку проведення експертизи ЗВТ та/або пломби суб`єктами судово-експертної діяльності, діяльність яких регулюється Законом України «Про судову експертизу», вимоги, викладені у пунктах 3 - 5, 7 та 8 цієї глави, не застосовуються, а експертиза ЗВТ та/або пломби проводиться в установленому законодавством порядку суб`єктами судово-експертної діяльності, діяльність яких регулюється Законом України «Про судову експертизу» та які мають відповідну кваліфікацію.

При цьому витрати, пов`язані з проведенням такої експертизи, мають бути компенсовані їх ініціатором, а якщо за результатами експертизи ЗВТ та/або пломби буде підтверджено факт несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, витрати, пов`язані з проведенням такої експертизи, та інші витрати, передбачені пунктом 8 глави 9 цього розділу Кодексу, компенсуються за рахунок споживача (сторони, відповідальної за збереження ЗВТ).

Після проведення експертизи ЗВТ проводиться його позачергова повірка відповідно до Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 лютого 2016 року за № 278/28408.

Відповідно до висновків експертизи проводяться відповідні подальші заходи, передбачені цим Кодексом.

Суд вказує, що позивач у позовній заяві не деталізує жодний підпункт глави 10 розділу 10 КГС, проте в прохальній частині позовної заяви просить суд визнати протиправними та нечинним в цілому зазначені вище судом пункти.

Разом з цим, зміст позовної заяви дає суду підстави дійти до висновку, що ОСОБА_1 фактично не погоджується із тим, що відповідачем включено до глави 10 розділу 10 КГС право здійснення експертизи лічильників газу, встановлених у споживачів господарюючими суб`єктами, які надають послуги саме з постачання природного газу.

Як вже було вказано судом вище, ОСОБА_1 вважає, що закріплення такого права в КГС не відповідає положенням статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Надаючи оцінку твердженням позивача у наведеній частині, суд зазначає, що відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулює Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (далі Закон № 1023-XII).

Цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг (ч. 1 ст. 1-1 Закону № 1023-XII).

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону № 1023-XII крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:

1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції;

2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;

3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору;

4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач;

5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію;

6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою;

7) ціну продукції визначено неналежним чином;

8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Суд вказує, що ОСОБА_1 у позовній заяві жодних чином не обґрунтовує не відповідність положень Постанови №2494 в оскаржуваній нею частині положенням пункту 4 частини 1 статті 21 Закону № 1023-XII.

У той же час, досліджуючи нормативно-правовий акт, що є спірним, суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 4 глави 1 розділу I КГС вузол обліку природного газу/вузол обліку/ВОГ сукупність засобів вимірювальної техніки, зокрема лічильник газу або звужуючий пристрій, та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об`єму природного газу, зведених до стандартних умов, визначених законодавством; група споживання категорія побутових споживачів, які за договором розподілу природного газу розраховуються за лічильником газу, що характеризується певними однорідними ознаками щодо газових приладів і пристроїв, категорії будинку (індивідуальний, багатоквартирний), а в окремих випадках з урахуванням опалювальної площі і наявності централізованого гарячого водопостачання, та відображає середньостатистичний річний профіль споживання природного газу в розрізі календарних місяців і визначається згідно з додатком 1 до цього Кодексу; експертиза засобу вимірювальної техніки/експертиза пломб комплекс заходів, які здійснюються комісією з проведення експертизи ЗВТ та пломб, яка затверджується наказом Оператора ГРМ, або суб`єктами судово-експертної діяльності, діяльність яких регулюється Законом України «Про судову експертизу», з метою отримання даних щодо відповідності засобу вимірювальної техніки/пломб параметрам, визначеним їх виробниками, умовам монтажу та експлуатації, їх цілісності чи відповідності метрологічним характеристикам, а також пересвідчення у відсутності інших ознак впливу на засіб вимірювальної техніки/пломбу, які можуть свідчити про втручання в засіб вимірювальної техніки/пломбу та викривлення результатів вимірювання; засіб вимірювальної техніки/ЗВТ технічний засіб, включаючи лічильник газу, який застосовується під час вимірювань і має нормовані метрологічні характеристики; контрольне зняття показань ЗВТ фіксація показань ЗВТ, зокрема лічильника газу, споживача представником оператора газорозподільної системи у відомості про контрольне зняття показань ЗВТ, або акті про контрольне зняття показань ЗВТ, або розрахунковій книжці, абонентській картці обліку газу тощо, які підтверджуються особистим підписом споживача (власника або наймача) об`єкта або уповноваженої ним особи; контрольний огляд вузла обліку виконання комплексу робіт з метою візуального обстеження цілісності ЗВТ (корпусу, скла, кріплення, з`єднання тощо), цілісності встановлених згідно з актом про пломбування пломб та наявності відбитків їх тавр, зняття показань ЗВТ, а також з метою виявлення без використання спеціальних технічних засобів та/або часткового демонтажу будівельних конструкцій чи оздоблювальних матеріалів несанкціонованого втручання в роботу ГРМ та/або ЗВТ/лічильника газу; лічильник газу засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам`ятовування та відображення об`єму (обсягу) природного газу, що проходить через нього, та є складовою комерційного (дублюючого) вузла обліку; несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу; повірка лічильника газу встановлення придатності до застосування лічильника газу на підставі результатів контролю його метрологічних характеристик, що здійснюється в установленому законодавством порядку.

Як вже було вказано судом вище пунктом 1 глави 10 розділу Х КГС регламентовано, що якщо під час перевірки (обстеження) комерційного ВОГ або при контрольному огляді вузла обліку за домовленістю сторін або ініціативою Оператора ГРМ чи споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) буде ініційована експертиза щодо перевірки пошкодження пломб/ЗВТ чи несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, вони мають діяти з урахуванням положень цієї глави.

Пунктом 2 глави 10 розділу Х КГС, серед іншого визначено, що під час складання протоколу щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу сторона, яка ініціювала експертизу, визначає, ким буде здійснюватися така експертиза (комісією з проведення експертизи ЗВТ та пломб, яка затверджується наказом Оператора ГРМ, або суб`єктом судово-експертної діяльності, діяльність якого регулюється Законом України «Про судову експертизу»).

У випадку проведення експертизи ЗВТ та/або пломби суб`єктами судово-експертної діяльності, діяльність яких регулюється Законом України «Про судову експертизу», передача такого ЗВТ та/або пломби здійснюється у строк, який не повинен перевищувати десяти робочих днів з дня складання протоколу щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу.

Експертиза ЗВТ та/або пломби має бути проведена протягом десяти робочих днів з дня складання протоколу (крім випадку проведення експертизи ЗВТ та/або пломби суб`єктами судово-експертної діяльності, діяльність яких регулюється Законом України «Про судову експертизу»).

Сторона, відповідальна за доставку ЗВТ та/або пломби, визначається за домовленістю сторін (в іншому разі - Оператором ГРМ). Сторона, відповідальна за доставку ЗВТ та/або пломби на експертизу, персонально відповідає за цілісність пломби, встановленої на пакеті (тарі).

У разі відмови споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) від поставлення підпису в протоколі про направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу про це в протоколі робиться відповідний запис, а його другий екземпляр надсилається поштою.

При цьому, пунктом 7 глави 10 розділу Х КГС передбачено, що за рішенням комісії може здійснюватися додаткова експертиза пломби чи ЗВТ у частині дослідження матеріалів, речовин, з яких виготовлений ЗВТ чи пломба, відповідними органами та установами, передбаченими законодавством.

Аналізуючи наведені положення КГС, суд вказує, що останні передбачають проведення експертизи ЗВТ та/або пломби як комісією з проведення експертизи ЗВТ та пломб, яка затверджується наказом Оператора ГРМ так і суб`єктом судово-експертної діяльності, діяльність якого регулюється Законом України «Про судову експертизу».

Водночас, за рішенням комісії може здійснюватися додаткова експертиза пломби чи ЗВТ у частині дослідження матеріалів, речовин, з яких виготовлений ЗВТ чи пломба, відповідними органами та установами, передбаченими законодавством.

Також, суд наголошує, що пунктом 4 глави 10 розділу Х КГС споживач (суміжний суб`єкт ринку природного газу) зобов`язаний бути присутнім під час проведення експертизи.

За неможливості бути присутнім під час проведення експертизи споживач (суміжний суб`єкт ринку природного газу) може дати письмову згоду у довільній формі на проведення експертизи без його присутності або у присутності уповноваженої ним іншої особи.

У разі неприбуття споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) та/або уповноваженої ним особи на експертизу проведення експертизи ЗВТ та/або пломби проводиться без його участі.

Отже, твердження ОСОБА_1 в частині невідповідності нормативно-правового акту в оскаржуваній частині пункту 4 частини 1 статті 21 Закону № 1023-XII нічим не підтверджено та спростовується вище викладеним.

Що ж стосується посилання позивача на невідповідність спірного нормативно-правового акту положенням 8, 9, 11 Цивільного кодексу України, суд відмічає наступне.

Наведеними нормами Цивільного кодексу України визначено наступне.

Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Положення ЦК України застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Наведені положення статей 8, 9, 11 ЦК України регламентують виникнення цивільних прав та обов`язків та застосування аналогії закону в цивільному законодавстві.

ОСОБА_1 не обґрунтувала в чому полягає невідповідність положень глави 10 розділу Х КГС положень вищевказаних норм ЦК України.

Аналізуючи матеріали адміністративної справи в цілому, суд вказує, що фактично ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги абстрактно, посилаючись на загальні норми права без наведення жодних правових невідповідностей нормативно-правового акту, оскаржуваного нею.

Окрім цього, при вирішенні даного спору по суті, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що згідно з статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналіз наведених норм свідчить, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачеві необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у свої рішеннях від 01.02.2018 у адміністративній справі № 800/502/17 та від 08.02.2018 адміністративній справі № 800/191/17.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушення прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненні дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, у розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди має похідний характер від встановлення судом самого факту їх порушення, адже відсутність порушеного права, свободи чи інтересу виключає необхідність їх захисту або відновлення.

Саме по собі порушення вимог закону діями (бездіяльністю) або рішеннями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх незаконними є доведеність позивачем порушення цими діями або рішенням безпосередньо його прав та охоронюваних законом інтересів.

З огляду на зазначене, під час вирішення спору суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення) а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи викладене, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача внаслідок прийняття рішення.

Схожа позиція висловлена в окремих рішеннях Конституційного Суду України, зокрема рішення від 25.11.2017 № 6-рп/1997 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та від 25.12.1997 № 9-зп/1997 у справі за конституційним зверненням громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води).

Окрім того, суд звертає увагу на рішення Верховного Суду від 28.02.2019 у адміністративній справі № 522/3665/17, в якому зазначено, що в контексті завдань адміністративного судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача. Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу збоку суб`єкта владних повноважень.

При цьому, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 910/3372/19, предмет і підстави позову визначаються самостійно позивачем і суд не може виходити за межі відповідних вимог.

На суд покладено обов`язок вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб. У той же час, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Водночас, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.07.2022 у справі № 210/205/22, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.01.2023 в позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», третя особа: Відділ з питань захисту прав споживачів апарату міської ради і виконкому про визнання незаконними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» при складанні акту про порушення №004441 від 02.12.2021 року, проведення експертизи ЗВТ та пломб та складання акту №384 від 08.12.2021 року, нарахування вартості не облікованого (донарахованого) об`єму газу в сумі 99000,00 гривень та про стягнення з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди грошових коштів в сумі 99000,00 гривень відмовлено.

Беручи до уваги викладене нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, суд вважає, що позивач помилково ототожнює порушення її прав безпосередньо при здійсненні третьою особою експертизи газового лічильника (порушення її порядку проведення тощо) з нормативно-правовим регулюванням порядку її проведення як такого, що врегульовано главою 10 розділу Х КГС.

Таки чином, на переконання суду, в межах даної адміністративної справи ОСОБА_1 не доведено порушення її прав та охоронюваних законом інтересів спірним нормативно-правим актом в оскаржуваній частині.

Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище встановленого судом.

Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, то відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

У судовому засіданні 16.11.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення суду складено 07.12.2023.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.