Справа № 420/25785/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа - Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Одеського територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо порядку проходження військової служби у Збройних Силах України, порушення Положення №1153/2008 та невнесення змін до наказів по особовій діяльності, стосовно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в частині заміни «солдат на «лейтенант» та невиплати грошового забезпечення у повному обсязі з 01.03.2022, по теперішній час; зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки внести зміни до наказів по особовій діяльності стосовно ОСОБА_1 , до п. 1.4 Наказу Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси № 26 від 01.03.2022 в частині «Солдата ОСОБА_1 - стрільцем 2 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси» на «лейтенанта ОСОБА_1 (А-067311) стрільцем 2 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси» та інших наказів по особовому складу щодо заміни «солдат» на «лейтенант» відповідно до Положення № 1153/2008; зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки провести перерахунок та виплату грошового забезпечення, стосовно ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2022 по теперішній час з врахуванням окладу за званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби; зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки стосовно ОСОБА_1 , зараховувати час 01.03.2023 до строку вислуги у військовому званні лейтенант; зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки внести зміни до особової справи, стосовно ОСОБА_1 щодо проходження військової служби відповідно до порядку та за формою, встановленими Міністерством оборони України.

Ухвалою судді від 02.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Проте позовна заява підлягала залишенню без руху, так як після відкриття провадження у справі встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 122, 123 КАС України.

З огляду на матеріали справи, 22.09.2021 позивач був взятий на облік Малиновським ТЦК та СП як офіцер запасу.

Згідно наказу начальника Київського РТЦК та СП в м. Одесі від 01.03.2022 № 26 солдата ОСОБА_1 призвано по загальній мобілізації та зараховано до списків особового складу з 01.03.2022; вважати таким, що прийняв посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730 грн на місяць (4 тарифний розряд), шпк «солдат».

Позивач звернувся до суду із позовною заявою 25.09.2023, при цьому позивачем не було надано до суду заяву про поновлення строку на звернення до адміністративного суду. Разом з тим, що ОСОБА_1 фактично оскаржує дії, які були вчинені 01.03.2022.

22.04.2022 замість тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 , виданого Київським ТЦК та СП м. Одеси, позивач отримав військовий квиток НОМЕР_3 , у якому зазначено про його звання «солдат».

16.05.2022 позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про поновлення його порушених прав, відповідь на яку отримав 30.05.2022.

Отже, позивач, починаючи з 01.03.2022, а також після отримання відповіді ООТЦК та СП був обізнаний та знав про його призов на військову службу, про його посаду та зазначене у наказі, а також у військовому квитку серії НОМЕР_3 військове звання, що в сукупності свідчить про те, що саме з 01.03.2022 розпочався місячний строк для можливості звернення до адміністративного суду.

Так, про обізнаність позивача про присвоєне йому військове звання також свідчить наданий позивачем до суду військовий квиток серії НОМЕР_4 , в якому міститься запис про присвоєння позивачу військового звання «лейтенант», який був у його володінні у той час, у тому числі за станом на день його призову на військову службу.

Крім того, 22.04.2022 на позивачу було видано військовий квиток серії НОМЕР_3 , на аркуші 19 якого було зазначено про присвоєння позивачу військового звання «солдат» згідно наказу Київського РТЦК від 01.03.2022, що свідчить про обізнаність позивача за станом на 22.04.2022 про присвоєне йому військове звання.

Ухвалою суду від 01.12.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Одеського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа - Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху із наданням п`ятиденного строку з дня отримання ухвали для усунення зазначених вище недоліків.

04.12.2023 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява (клопотання), в якій позивач просить визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк.

В обґрунтування клопотання зазначено, що позивач визнає, що починаючи з 01.03.2022, а також після отримання відповіді ООТЦК та СП, він був обізнаний та знав про призов на військову службу, про свою посаду та зазначене у наказі, а також у військовому квитку серії НОМЕР_3 військове звання, що в сукупності свідчить про те, що саме з 01.03.2022 розпочався місячний строк для можливості звернення до адміністративного суду.

02.03.2022 замість військового квитка НОМЕР_4 ( в якому містився запис про присвоєння позивачу військового звання «лейтенант») виданого Приморським РВК м.Одеси 18.10.1999 позивач отримав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 .

22.04.2022 замість тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_2 виданого Київським РТЦК та СП м. Одеси позивач отримав інший військовий квиток НОМЕР_3 . Також, в ході вивчення військового квитка НОМЕР_3 , стало відомо про наявність наказу №26 про оголошення мені військового звання «солдат» та призначення стрільцем 2 відділення охорони 3 взводу охорони роти охорони Київського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Одеси. Таким чином, офіцера запасу згідно Наказу №26, призвали по загальній мобілізації та призначили на посаду рядового складу та на всі види забезпечення.

Позивача наголошує, що оскаржує дії відповідача Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та просить, крім іншого, зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки провести перерахунок та виплату грошового забезпечення, стосовно ОСОБА_1 , починаючи з 01.03.2022 по теперішній час з врахуванням окладу за званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби.

Проте з позовною заявою до Одеського окружного адміністративного суду він звернувся 25.09.2023, тобто з пропуском встановленого законодавством строку.

Тобто перед Одеським обласним територіальний центром комплектування та соціальної підтримки постає обов`язок щодо вірного нарахування перед особами, які мають право на отримання грошового забезпечення, з врахуванням окладу за звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби. А отже, вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат є саме за наявності умов: 1) ці суми мають бути нараховані Одеським обласним територіальний центром комплектування та соціальної підтримки; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом.

За змістом частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 380/2355/20 від 28 травня 2021 року.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» («Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Osman v. the United Kingdom» («Осман проти Сполученого Королівства»), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Kreuz v. Poland» («Круз проти Польщі»), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Відповідно до ч.3, 4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Водночас суд не вбачає підстав для поновлення позивачу строку на звернення до суду із даними вимогами.

Так, правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження періоду, у межах якого фізична або юридична особа (суб`єкти приватного права), а також орган державної влади та місцевого самоврядування (суб`єкти публічного права) можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права; у питаннях визначення строків одразу закладена певна суперечність між інтересами однієї сторони, яка наполягає на безумовному застосуванні процесуальних строків, та інтересами іншої сторони, яка вважає, що строк варто поновити (існує умовний конфлікт між принципом правової визначеності та принципом права на судовий захист (доступу до суду), обидва з яких є важливими елементами принципу верховенства права).

Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого законом або судом проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень або судове рішення отримують додаткову легітимність (стабільність) та не передбачатимуть можливості перегляду (скасування), а правові наслідки їх прийняття (вчинення) не будуть відмінені.

Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, а також судового рішення.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності та об`єктивності, поведінки сторін, значимості справи та її впливу на суспільні відносини і національну безпеку, наявності фундаментальної судової помилки, а також непереборності обставин, що спричинили пропуск строку.

За обставин справи, позивач, починаючи з 01.03.2022, а також після отримання відповіді ООТЦК та СП був обізнаний та знав про його призов на військову службу, про його посаду та зазначене у наказі, а також у військовому квитку серії НОМЕР_3 військове звання, що в сукупності свідчить про те, що саме з 01.03.2022 розпочався місячний строк для можливості звернення до адміністративного суду.

Так, про обізнаність позивача про присвоєне йому військове звання також свідчить наданий позивачем до суду військовий квиток серії НОМЕР_4 , в якому міститься запис про присвоєння позивачу військового звання «лейтенант», який був у його володінні у той час, у тому числі за станом на день його призову на військову службу.

Крім того, 22.04.2022 позивачу було видано військовий квиток серії НОМЕР_3 , на аркуші 19 якого було зазначено про присвоєння позивачу військового звання «солдат» згідно наказу Київського РТЦК від 01.03.2022, що свідчить про обізнаність позивача за станом на 22.04.2022 про присвоєне йому військове звання.

Однак позивач звернувся до суду 25.09.2023 з порушенням місячного строку звернення до суду, визначеного частиною 5 статті 122 КАС України.

Суд критично оцінює посилання позивача на оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат є саме за наявності умов: 1) ці суми мають бути нараховані Одеським обласним територіальний центром комплектування та соціальної підтримки; 2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Так, предмет спору це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

В даному випадку предметом спору є обставини призову позивача по загальній мобілізації та зарахування до списків особового складу з 01.03.2022 (дії відповідача) без урахування наявності в нього військового звання (за умови, що при призові на військову службу за мобілізацією та відповідно при призначення його на посаду позивач не надавав військово-облікові дані, які підтверджують наявність в нього військового звання, отримавши новий військовий квиток).

Посилання ж позивача на те, що цей спір є спором з приводу неналежного розміру грошового забезпечення є неспроможними, так як такі вимоги є похідними від основної вимоги.

При цьому за визначенням п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Водночас посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013 та № 9-рп/2013 на увагу не заслуговують оскільки, після викладу у новій редакції ч.1 та ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України, уведено інші строки звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України (в редакції з 19.07.2022 р.) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 1 глави ХІХ Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 згаданого Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

В будь-якому разі, основною позовною вимогою за пред`явленим позовом є дії відповідача щодо призову позивача у званні «солдат» замість «лейтенант», а вимоги щодо грошового забезпечення є похідними, а тому їх наявність не впливає початок відліку строку на звернення до суду з моменту, коли позивач дізнався про порушення права / інтересу.

Так, позивачу було видано військовий квиток серії НОМЕР_3 , на аркуші 19 якого було зазначено про присвоєння позивачу військового звання «солдат» згідно наказу Київського РТЦК від 01.03.2022, що свідчить про обізнаність позивача про присвоєне йому військове звання за умов наявності іншого військового квитка з іншим званням. Однак позивач звернувся до суду 25.09.2023 з порушенням місячного строку звернення до суду, визначеного частиною 5 статті 122 КАС України.

Водночас, жодних об`єктивних причин пропущення строку на звернення до суду позивачем у клопотанні не наведено.

Натомість позивач просить нівелювати взагалі інститут строку на звернення до суду з адміністративним позовом, надавши йому перевагу в такий спосіб.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Таке правозастосування не є порушенням права особи на доступ до правосуддя, а є дотриманням принципу «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує, в світлі якого і запроваджено обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Так, суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

До того ж, суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

При викладених вище обставинах, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 123, 240 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 поновлення строку на звернення до суду відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа - Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Міністерства оборони України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк