Справа № 260/6943/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2023 року м. Ужгород№ 260/6943/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Закарпатського обласного центру зайнятості про визнання рішень протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Закарпатського обласного центру зайнятості, в якому просить:

1) визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зазначені в рішенні № від 12 травня 2023 року щодо обчислення страхового стажу страховий стаж 26 років 2 місяці і 20 днів (для права 27 років 3 місяці 10 днів, згідно п. 3.1. розділу XV «Прикінцеві положення») здійсненні за заявою ОСОБА_1 від 27.04.2023 року №2750;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії за віком до досягнення ОСОБА_1 60 річного віку, згідно із статтею 26 цього Закону періоди, який обчислити станом на день звернення до Мукачівської філії Закарпатського обласного центру зайнятості 17 листопада 2023 року: повного трудового стажу за списком записів, згідно всіх зазначених відомостей в трудовій книжці; - період здійснення підприємницької діяльності з 01 березня 2001 року по 05 лютого 2018 року;

3) визнати протиправним та скасувати наказ Мукачівської філії Закарпатського Обласного центру зайнятості відповідно до наказу №НТ230223 від 24 лютого 2023 року ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю з 16 лютого 2023 року (90 день) з підстав п. 12 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

4) поновити з 17 лютого 2023 року виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 в Мукачівській філії Закарпатського обласного центру зайнятості, допустивши в цій частині виконання рішення суду негайно.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є особою передпенсійного віку. В пошуках роботи в листопаді 2022 року після звільнення вона звернулася до центру зайнятості, де їй було призначено державну допомогу по безробіттю. В березні 2023 року їй було повідомлено про припинення виплати допомоги по безробіттю у зв`язку із закінченням строку виплати з огляду на недостатність страхового стажу та пораджено звернутися до органу Пенсійного фонду України для підтвердження такого. Однак за результатами розгляду поданої до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області заяви про попередній розрахунок пенсії з обчислення страхового стажу їй було повідомлено, що її загальний страховий стаж становить 14 років 6 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. При цьому проінформовано про не зарахування до страхового стажу період роботи з 01.08.1984 по 21.02.2001 з огляду на невідповідність наданої довідки №183 від 13.03.2023 затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.1993 порядку. Після повторного звернення до органу Пенсійного фонду України в квітні 2023 року ОСОБА_1 було повідомлено про врахування у загальний страховий стаж 26 років 2 місяців 20 днів трудової діяльності та про те, що право на призначення пенсії вона набуде з 11 жовтня 2026 року. При цьому до страхового стажу не було зараховано всього періоду трудової діяльності за трудовою книжкою НОМЕР_1 , а саме з 01.08.1984 по 21.02.2001 з врахуванням періоду догляду за дітьми до досягнення ними 3-річного віку та періоду здійснення нею підприємницької діяльності.

30 серпня 2023 року відповідач 2 надав до суду відзив на позовну заяву №1318-05 від 30.08.2023, в якому у задоволенні позову просить відмовити з мотивів безпідставності такого. Так, зазначає, що 17 листопада 2022 року ОСОБА_1 (1963 року народження) було надано статус безробітної та призначено виплати допомоги по безробіттю терміном на 90 календарних днів по 15 лютого 2023 року. Зазначає, що згідно з нормами чинного законодавства підтвердження наявного страхового стажу та віку виходу на пенсію для осіб передпенсійного віку здійснює орган Пенсійного фонду України. У разі якщо страховий стаж, визначений за даними обміну інформацією, є недостатнім для призначення допомоги по безробіттю відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», безробітній може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України для підтвердження такого стажу. Так, як на дату звернення ОСОБА_1 до центру зайнятості в листопаді 2022 року, так і на дату припинення виплати допомоги по безробіттю в Реєстрі застрахованих осіб була відсутня інформація про дату настання права на пенсію. При цьому позивачу було роз`яснено про потребу звернутися до Пенсійного фонду України з метою отримання довідки про вік набуття та підтвердження права на пенсію для призначення допомоги по безробіттю терміном на 360 календарних днів. Однак за період перебування на обліку позивач відповідну довідку не надала.

29 вересня 2023 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача 2 не погоджується. Вважає, що у зв`язку з відсутністю у Реєстрі застрахованих осіб відомостей про вік виходу ОСОБА_1 на пенсію кар`єрний радник повинен був звернутися з відповідним запитом до органу Пенсійного фонду України самостійно або запропонувати безробітній подати такі запити у строк 7 днів з дня звернення за призначенням статусу безробітної. Окрім того вважає, що відповідальність за повноту і збір інформації щодо стажу та визначення віку, що дає право на пенсію для призначення виплати по безробіттю, лежить на відповідачі 2. Стверджує, що позивач не знала про недостатність її страхового стажу до березня 2023 року.

06 жовтня 2023 року відповідач 2 подав до суду заперечення на відповідь на відзив №1532-05 від 05.10.2023, в яких повторно наголошує на роз`ясненні ОСОБА_1 щодо необхідності звернення до органу Пенсійного фонду України за отриманням довідки про вік набуття права на пенсію саме в листопаді 2022 року, що підтверджується підписом позивача на додатку до Індивідуального плану працевлаштування. Однак за період перебування на обліку позивач таку довідку не надала, що унеможливлює перепризначення рішення.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі та надано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Закарпатській області строк для подання відзиву на позов. Окрім того, повідомлено про передбачені ч. 4 ст. 159 КАС України наслідки не подання суб`єктом владних повноважень відзиву на позову.

Вказана ухвала була надіслана до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в підсистемі «Електронний суд» та отримана 15 серпня 2023 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, складеною уповноваженим працівником Закарпатського окружного адміністративного суду.

Однак відповідач відзив у встановлений судом строк до суду не надіслав, про причини неподання такого не повідомив, про продовження процесуального строку для його подання не клопотав.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

З огляду на вищенаведене суд вважає за можливе застосувати наслідки, передбачені ч. 4 ст. 159 КАС України.

Поряд з цим Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надіслало до суду матеріали відмовної пенсійної справи за заявою ОСОБА_1 .

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 17 листопада 2022 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася до Мукачівської філії Закарпатського обласного центру зайнятості (далі Центр зайнятості) із заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. При цьому особистим підписом на такій заяві ОСОБА_1 засвідчила обізнаність про умови і тривалість призначення допомоги по безробіттю, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

За результатами розгляду поданих заяв наказом Центру зайнятості №НТ221117 від 17.11.2022 ОСОБА_1 з 17 листопада 2022 року надано статус безробітного. Окрім того, з 18 листопада 2022 року по 15 лютого 2023 року ОСОБА_1 призначено виплату допомоги по безробіттю на підставі ч. 2 ст. 22 та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» строком на 90 днів.

При цьому, як вбачається з додатку №1 до Індивідуального плану працевлаштування 18 листопада 2022 року ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до Пенсійного фонду України для отримання довідки про вік набуття права на пенсію. Вказаний запис засвідчено особистим підписом ОСОБА_1 у відповідній графі Індивідуального плану працевлаштування.

У зв`язку із закінченням строку виплати, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» наказом Центру зайнятості №НТ230224 від 24.02.2023 ОСОБА_1 з 16 лютого 2023 року припинено виплату допомоги по безробіттю.

17 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) із заявою щодо попереднього розрахунку пенсії, за результатами розгляду якої листом №0700-0307-8/17557 від 10.04.2023 повідомлено, що згідно з наданих документів загальний страховий стаж заявниці становить 14 років 6 місяців 17 днів (при необхідних для права 15 років 7 місяців 7 днів). При цьому повідомлено, що до страхового стажу не зараховано стаж роботи з 01.08.1984 по 21.02.2001, оскільки надана довідка №183 від 13.03.2023 не відповідає Порядку підтвердження наявного трудового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12.08.1993. З огляду на що повідомлено про те, що право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 набуде з 11.10.2028 року за наявності 15 років страхового стажу.

27 квітня 2023 року ОСОБА_1 повторно звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою, до якої долучила, серед іншого, довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 №№183, 184, 185, 186 від 13.03.2023 та трудову книжку №0697533 від 01.08.1984.

Як вбачається з наданого органом Пенсійного фонду України розрахунку, сформованого за результатами розгляду поданої ОСОБА_1 27 квітня 2023 року заяви, страховий стаж заявниці становить 26 років 5 місяців 26 днів.

Листом від 12.05.2023 ГУ ПФУ в Закарпатській області повідомило ОСОБА_1 , що за результатами розгляду її заяви від 27.04.2023 право на призначення пенсії за віком вона набуде з 11 жовтня 2026 року.

Вважаючи проведений обрахунок страхового стажу помилковим, ОСОБА_1 звернулася з даним адміністративним позовом до суду. При цьому позивач стверджує, що органом Пенсійного фонду України протиправно не зараховано до її страхового стажу в повному обсязі її трудової діяльності в Мукачівській продовольчій МРБ з 01.08.1984 по 21.02.2001 та підприємницької діяльності за період з 01 березня 2001 року по 05 лютого 2018 року.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання виникнення та реалізації права громадян на пенсійне забезпечення врегульоване положеннями Законів України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Під «страховим стажем» згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058 розуміють період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058).

Згідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями ст. 62 Закону №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. (далі Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 р.

П. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» визначено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, до трудової книжки вносяться наступні відомості: про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції, у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (2.4 Інструкції).

Вказане кореспондується також з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162 (що була чинна на момент видачі трудової книжки позивача).

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до органу Пенсійного фонду України подала, в тому числі трудову книжку НОМЕР_1 від 01.08.1984, в якій наявні відомості про прийняття ОСОБА_1 01 серпня 1984 року на посаду товарознавця в Мукачівський продовольчий МРБ та звільнення з такої 21 лютого 2001 року.

Зазначені відомості внесені з дотриманням вимог Інструкції, зокрема: відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені печаткою та підписом уповноваженої особи, з них можна точно встановити про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи. Жодних зауважень до таких відповідач не заявляє.

Свою відмову зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди роботи в Мукачівській продовольчій МРБ орган Пенсійного фонду в листі від 10 квітня 2023 року аргументував тим, що надана архівна довідка №183 від 13.03.2023 не відповідає Порядку підтвердження наявного трудового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12.08.1993.

Після надання позивачем уточнюючих документів ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувало частину спірного періоду трудової діяльності до страхового стажу заявниці, однак не в повному обсязі, відповідно до записів наданої трудової книжки. Будь-яких аргументів щодо причин незарахування таких періодів орган Пенсійного фонду України в надісланому ОСОБА_1 листі від 12.05.2023 не наводить.

З метою забезпечення повного та всебічного розгляду даної адміністративної справи судом було витребувано від відповідача 1 матеріали відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 , однак в таких також відсутнє рішення, з якого можна було б достеменно встановити причини такого незарахування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В спірних правовідносинах відповідач 1 всупереч процесуально встановленому обов`язку правомірність своїх дій не довів.

Окрім того, незважаючи на встановлений судом строк, відповідач 1 відзив на позов з аргументацією своєї позиції щодо спірних правовідносин до суду не надіслав.

Згідно з нормами ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що відомості наданої позивачем трудової книжки є належним доказом на підтвердження стажу роботи в Мукачівській продовольчій МРБ у період з 01 серпня 1984 року по 21 лютого 2001 року, а тому такий в повній мірі повинен бути зарахований до страхового стажу позивача. Тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Всі інші періоди роботи за такою трудовою книжкою були зараховані ГУ ПФУ в Закарпатській області під час розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , а тому підстав для їх повторного зарахування за рішенням суду суд не вбачає.

Що стосується позовної вимоги в частині зарахування до страхового стажу позивача всього періоду здійснення підприємницької діяльності суд зазначає наступне.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 06 лютого 1998 року було здійснено державну реєстрацію підприємницької діяльності ОСОБА_1 05 лютого 2018 року до реєстру внесено запис про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 .

Нормами пенсійного законодавства України передбачено право приватних підприємців, як громадяни України, при досягненні пенсійного віку на отримання пенсії за віком з врахуванням періоду здійснення підприємницької діяльності.

Так, зокрема, нормами ст. 3 Закону №1788 (що були чинні на момент проведення державної реєстрації підприємницької діяльності ОСОБА_1 ) передбачено право особи, яка займається підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, на трудову пенсію.

В подальшому зазначене право також було гарантовано положеннями Закону №1058, відповідно до ст. 11 якого фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, відносяться до осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а тому період здійснення ними підприємницької діяльності також підлягає включення до страхового стажу за умови сплати страхових внесків в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ст. 24 Закону №1058-IV).

Пп. 1 п. 3-1 Прикінцевих положень Закону №1058 передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Таким чином, період здійснення фізичними особами-підприємцями підприємницької діяльності, починаючи з 01 липня 2000 року, як за нормами Закону №1788, так і Закону №1058, підлягає включенню до страхового стажу особи за умови сплати такою страхових внесків.

Так, обов`язок фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлений нормами п. 2.7 розділу ІІ Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 06 вересня 1996 року №11-1 (що була чинна до 2011 року) та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI.

Таким чином, нормами пенсійного законодавства, що діяло у спірний період, була передбачена можливість зарахування до страхового стажу особи, яка здійснює підприємницьку діяльністю, що дає право на отримання пенсії за віком, період здійснення такої діяльності, в залежності від певних факторів. По-перше, від того, яку систему оподаткування використовував підприємець до виходу на пенсію. По-друге, залежно від періоду здійснення такої підприємницької діяльності (до 01.01.2004 р. або після цієї дати).

Так, для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону №1058 за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування (пп. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1).

В подальшому право на зарахування до страхового стажу особи періоду здійснення підприємницької діяльності виникає у разі підтвердження відомостями Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування факту сплати страхових внесків.

Проте ОСОБА_1 при зверненні до ГУ ПФУ в Закарпатській області для підтвердження страхового стажу жодних документів, що б стосувалися здійснення нею підприємницької діяльності не подавала, що підтверджується розпискою-повідомленням до поданої заяви від 27.04.2023, наявною в матеріалах відповідної пенсійної справи.

Більше того, жодних доказів на підтвердження факту здійснення підприємницької діяльності (як то довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності, відомостей з податкового органу про взяття на обліку та обрану систему оподаткування) позивач до суду також не надала. На думку суду, долучена до матеріалів справи копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не може вважатися достатньою підставою для зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності до страхового стажу особи.

З огляду на зазначене суд вважає, що в органу Пенсійного фонду України не було підстав для зарахування періоду здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року до її страхового стажу за відсутності необхідних документів.

Поряд з цим, суд звертає увагу позивача на те, що вона не позбавлена можливості повторно звернутися до ГУ ПФУ в Закарпатській області та надати необхідні документи (за їх наявності) для зарахування такого періоду до її страхового стажу.

Що стосується можливості зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення нею підприємницької діяльності після 01 січня 2004 року суд зазначає, що необхідною умовою такого є сплата особою страхових внесків.

Ст. 9 Закону України «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 14.01.1998 № 16/98-ВР передбачено, що страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у тому числі за даними про трудову діяльність працівників, внесеними відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а за періоди, за які не внесені дані до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування стосовно ОСОБА_1 , в таких наявні відомості щодо сплати позивачем страхових внесків в межах здійснення підприємницької діяльності за період з 2005 року по 2012 рік включно та з січня 2017 року по лютий 2018 року включно. В свою чергу докази сплати страхових внесків до 2005 року та у період з 2013 року по 2017 рік відсутні.

Відповідно до наявного в матеріалах відмовної пенсійної справи розрахунку стажу ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Закарпатській області було зарахованого до такого період здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 2005 року по 31 грудня 2012 року та з січня 2017 року по лютий 2018 року включно, тобто у повній відповідності до відомостей Реєстру застрахованих осіб.

В свою чергу суд вважає, що за відсутності доказів сплати страхових внесків період здійснення особою підприємницької діяльності не може бути зарахованим до страхового стажу.

Отже, позовна вимоги в цій частині задоволенню не підлягає.

Стосовно позовних вимог, заявлених до Центру зайнятості, суд зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття регламентують норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-III (далі Закон №1533) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Нормами ч. 1 ст. 22 Закону №1533 визначено, право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж сім місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 2 зазначеної статті, застрахованим особам, зазначеним у частині першій цієї статті та в абзаці першому частини третьої статті 23 цього Закону, тривалість виплати допомоги по безробіттю визначається залежно від страхового стажу:

- до 3 років - 180 календарних днів;

- від 3 до 6 років - 210 календарних днів;

- від 6 до 12 років - 240 календарних днів;

- від 12 до 18 років - 270 календарних днів;

- від 18 до 24 років - 300 календарних днів;

- від 24 до 30 років - 330 календарних днів;

- понад 30 років - 360 календарних днів.

Згідно ч. 4 ст. 22 Закону №1533 для осіб передпенсійного віку (за два роки до досягнення відповідного віку та за наявності необхідного для призначення пенсії за віком страхового стажу, визначених частинами першою - четвертою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 720 календарних днів.

Вік набуття права на пенсію визначається Пенсійним фондом України на дату реєстрації особи в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, залежно від наявного страхового стажу, обчисленого на підставі відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за період до запровадження реєстру - на підставі трудової книжки або інших документів, що підтверджують стаж.

Підтвердження наявного страхового стажу та віку виходу на пенсію для осіб передпенсійного віку (за два роки до досягнення відповідного віку та за наявності необхідного для призначення пенсії за віком страхового стажу, визначених частинами першою - четвертою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») здійснюється Пенсійним фондом України за зверненням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, у порядку обміну інформацією, визначеному Пенсійним фондом України та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

У разі якщо страховий стаж, визначений за даними обміну інформацією, є недостатнім для призначення допомоги по безробіттю відповідно до цієї частини, зареєстрований безробітний може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України для підтвердження наявності страхового стажу.

Поряд з цим нормами п. 3-3 розділу VIII Прикінцевих положень Закону №1533 установлено, що під час дії воєнного стану:

- тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 90 календарних днів. Безробітним, строк виплати допомоги по безробіттю яких на дату набрання чинності цим Законом перевищує 90 днів, виплата допомоги по безробіттю припиняється через 30 календарних днів з дня набрання чинності цим Законом;

- для осіб передпенсійного віку (за рік до досягнення відповідного віку та за наявності необхідного для призначення пенсії за віком страхового стажу, визначених частинами першою - четвертою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів.

Судом встановлено, що 17 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Центру зайнятості з метою отримання допомоги по безробіттю. Станом на момент її звернення до відповідача 2 в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування була наявна інформація про страховий стаж ОСОБА_1 4 роки 9 місяців 11 днів, що виключало можливість призначення їй допомоги по безробіттю на підставі ч. 4 ст. 22 Закону №1533. Тому з врахуванням норм п. 3-3 розділу VIII Прикінцевих положень Закону №1533 ОСОБА_1 було призначено допомогу по безробіттю строком 90 календарних днів, про що позивача було повідомлено під особистий розпис, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією додатку №2 до Персональної картки №00002.

Суд зазначає, що у разі незгоди з наявними у Реєстрі застрахованих осіб відомостями щодо страхового стажу, особа повинна сама вчиняти активі дії щодо підтвердження інших періодів своєї трудової діяльності, що узгоджується з нормами ч. 4 ст. 22 Закону №1533. Вказане спростовує твердження представника позивача про те, що відповідальність за повноту та збір інформації щодо стажу та визначення віку, що дає право на пенсію, лежить на відповідачу 2.

Незважаючи на вказане, ОСОБА_1 до органу Пенсійного фонду України для підтвердження достатності страхового стажу у період отримання виплат допомоги по безробіттю не зверталася.

Відповідно до пп. 1 ч. 1 ст. 31 Закону №1533, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку її виплати.

У зв`язку з закінченням встановленого терміну виплати допомоги по безробіттю наказом Центру зайнятості №НТ230224 від 24.02.2023 виплата такої ОСОБА_1 була припинена з 16 лютого 2023 року.

З огляду на вищенаведеним суд вважає оскаржене рішення Центру зайнятості правомірним, а тому заявлені до відповідача 2 позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, крізь призму встановлених судом обставин справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Згідно вимог ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розумінні ч. 3 зазначеної статті належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Ч. 4 зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач долучила копію договору про надання правової допомоги №11/05/23 від 11.05.2023; додаткову угоду №1 від 11.05.2023; квитанцію №7.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, за надання юридичної допомоги, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнт погоджується сплатити виконавцю гонорар, який є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту згідно домовленості або додаткової угоди до договору про надання правової допомоги (п. 3.1 договору).

Згідно з додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги №11/05/23 від 11 травня 2023 року вартість наданих адвокатським об`єднанням послуг становить 10000,00 грн. У день підписання договору замовник сплачує адвокату 5000,00 грн. Залишок суми в розмірі 5000,00 грн в день прийняття рішення.

Так, відповідно до квитанції №7, ОСОБА_1 оплатила вартість наданих адвокатом Глаголою Г.П. послуг у розмірі 5000,00 грн.

Відповідач 1 проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу не заперечив.

Згідно ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вважає, що при вирішенні питання про стягнення на користь позивача судових витрат суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з прецедентною практикою такого заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).

Суд враховує, що реальність понесення позивачем витрат підтверджується матеріалами справи, а розмір таких є співрозмірним зі складністю справи.

З огляду на зазначене, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, а також їх співрозмірністю зі складністю справи, суд дійшов висновку, що заявлену позивачем до відшкодування вартість витрат на правову допомогу слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2500,00 грн., які підлягають стягненню з ГУ ПФУ в Закарпатській області, як суб`єкта владних повноважень дії якого були визнані протиправними в межах даної справи.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) та Закарпатського обласного центру зайнятості (місцезнаходження: вул. Новака, буд. 45, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання рішень протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо незарахування в повному обсязі до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 01 серпня 1984 року по 21 лютого 2001 року згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 в повному обсязі період роботи з 01 серпня 1984 року по 21 лютого 2001 року згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 .

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 536,80 грн. (П`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.) судового збору та 2500,00 грн. (Дві тисячі п`ятсот гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін