Справа № 620/14419/23
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року Чернігів Справа № 620/14419/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.04.2023 №75, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 27.04.2023 №75, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати страховий пенсійний стаж, за період роботи в відділі дитячих дошкільних закладів житлово-комунального господарства Норільського гірничо-металургійного комбінату ім.А.П. Завєнягіна на посаді вихователя з 06.05.1985 по 11.01.1991, призначити та нарахувати пенсію за віком згідно до абз.1, 2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 03.04.2023;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати пільговий північний стаж відповідно до п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 - за 1 рік і 6 місяців, за період роботи в відділі дитячих дошкільних закладів житлово-комунального господарства Норільського гірничо-металургійного комбінату ім.А.П. Завєнягіна на посаді вихователя з 06.05.1985 по 31.12.1990.

Позов мотивовано тим, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. В свою чергу, відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство та роботодавець. Також вказує, що недоліки заповнення трудової книжки не є підставою вважати про відсутність трудового стажу. Крім того зазначає, що надані довідки не потребують проставлення апостилю відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 №107. Також їй не зараховано пільговий північний стаж відповідно до п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 №148

Суд ухвалою від 10.10.2023 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та встановив відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

Від відповідачів надійшли відзиви на позов, в яких вони вважають свої дії правомірними та зазначають, що до стажу не зараховано період роботи з 06.05.1985 по 11.01.1991, оскільки запис про звільнення містить виправлення в даті наказу. Зокрема, Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві вказує, що документи, необхідні для призначення пенсії позивачу, можуть бути прийняті у разі проставлення апостиля. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області зазначено про відсутність інформації про укладення строкових трудових договорів за період з 06.05.1985 по 31.12.1990. Також звертає увагу, що до страхового стажу позивача зарахований період догляду за дитиною з 17.01.1987 по 16.01.1990, з огляду на що, спір в даній частині відсутній.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 03.04.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком, додавши до заяви документи, перелік яких міститься в розписці-повідомленні (а.с.21).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.04.2023 №75, яке за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивачу, їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно вказаного рішення, страховий стаж становить 27 років 10 місяців 11 днів. До стажу не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки від 05.07.1979 № НОМЕР_1 з 06.05.1985 по 11.01.1991, оскільки запис про звільнення містить виправлення в даті наказу (а.с.24).

В подальшому, позивач 20.04.2023 повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком, додавши до заяви документи, перелік яких міститься в розписці-повідомленні (а.с.64, 65).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 27.04.2023 №75, яке за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивача, їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.28).

Відповідно до вказаного рішення, страховий стаж становить 27 років 10 місяців 12 днів. До стажу не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки від 05.07.1979 № НОМЕР_1 з 06.05.1985 по 11.01.1991 (незавірене виправлення дати наказу на звільнення) та згідно довідки від 30.05.2018 №ЗФ-33-05-14/01-Я-1563, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Документи необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31.12.1991, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій був складений документ, передбаченого ст.4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961 (а.с.28).

Позивач з такими діями не погоджується, вважає їх протиправними, з огляду на що звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закон №1058-IV).

Згідно з преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 8 вказаного Закону, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з частинами першою, другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з статтею 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Так, відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжна. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З огляду на аналіз зазначених правових норм, суд зауважує, що відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу. Прийняття на підтвердження стажу роботи інших письмових документів застосовується тільки в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи про роботу особи на підприємстві.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 1.2 Інструкції №58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами пункту 2.6 Інструкції №58, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні норми містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.

Згідно з підпунктом 3 пункту 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Так, Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі №593/283/17, висловив позицію, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Також відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повне оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Верховний суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 справі №423/1881/17 сформував правовий висновок, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного період роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З огляду на наведене, посилання відповідачів у своїх рішеннях на те, що оскільки запис про звільнення містить виправлення в даті наказу, а вказане виправлення дати наказу не завірене, є протиправними.

А отже вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо врахування при призначенні пенсії документів у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій був складений документ, суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 №107 під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві не доведено, що подані позивачем для призначення пенсії документи, станом на 24.02.2022 не приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Чинне до 24.02.2022 законодавство таких вимог не встановлювало.

З огляду на наведене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.04.2023 №75 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 27.04.2023 №75, якими відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії та частин першої, третьої статті 46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Щодо вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати пільговий північний стаж відповідно до п.3 постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960 - за 1 рік і 6 місяців, за період роботи в відділі дитячих дошкільних закладів житлово-комунального господарства Норільського гірничо-металургійного комбінату ім.А.П. Завєнягіна на посаді вихователя з 06.05.1985 по 31.12.1990, суд зазначає, що захисту підлягає виключно порушене право.

З оскаржуваних рішень не вбачається, що позивачу відмовлено у зарахуванні пільгового стажу і таке питання взагалі вирішувалось при прийнятті оскаржуваних рішень. Отже, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати страховий пенсійний стаж, за період роботи в відділі дитячих дошкільних закладів житлово-комунального господарства Норільського гірничо-металургійного комбінату ім.А.П. Завєнягіна на посаді вихователя з 06.05.1985 по 11.01.1991, призначити та нарахувати пенсію за віком згідно до абз.1, 2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 03.04.2023 суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАСУ захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Чинним законодавством України встановлена можливість подання відповідної заяви про призначення (перерахунок) пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України та визначено екстериторіальний принцип обробки заяв. Оскільки відповідальним за прийняття оскаржуваного рішення є орган Пенсійного фонду, що розглядав таку заяву, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області прав позивача не порушувало.

Отже, в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Водночас, суд зазначає, що належним способом захисту порушених прав у межах спірних правовідносин є необхідність зобов`язання органу Пенсійного фонду, що останнім розглядав заяву позивача, повторно її розглянути з урахуванням висновку суду, оскільки при розгляді справи за позовом про зобов`язання органів Пенсійного фонду України призначити та виплачувати пенсію, суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої пенсії, що не належить до компетенції суду.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №233/330/17.

Враховуючи наведене, з метою належного захисту прав позивача, позовні вимоги слід задовольнити частково, шляхом визнання протиправними та скасування рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.04.2023 №75 та Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 27.04.2023 №75, якими відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повторно розглянути заяву позивача від 20.04.2023 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАСУ при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч.3 цієї статті при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві солідарно має бути стягнуто судовий збір у розмірі 1 610,40 грн, по 805,20 грн з кожного.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.04.2023 №75.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 27.04.2023 №75.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.04.2023 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 805,20 грн (вісімсот п`ять гривень 20 коп.), відповідно до частини задоволених вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 805,20 грн (вісімсот п`ять гривень 20 коп.), відповідно до частини задоволених вимог.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (вул.Бульварно_Кудрявська, буд.16, м.Київ, 04053, ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська обл., Полтавський р-н,36014, ).

Повний текст рішення суду складено 07.12.2023.

Суддя Л.О. Житняк