Справа № 284/1078/23
Суддя: Дубовик П. В.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Народицький районний суд Житомирської області
Справа № 284/1078/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року смт. Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Дубовика П.В.,

з секретарем Галенчик О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в судовому засіданні в залі суду в смт.Народичі адміністративну справу №284/1078/23 за позовом ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до Департаменту патрульної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду та просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАТ №7744961 від 16.09.2023 року, винесену інспектором БПП в с.Чайки УПП у Київській області за ч.4 ст.126 КУпАП. Мотивує свої вимоги тим, що поліцейський притягнув його до адміністративної відповідальності з порушенням норм права, постанова є незаконною, у звязку з чим підлягає скасуванню, оскільки поліцейським не було з`ясовано і доведено обставини, які б свідчили про наявність в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, не була дотримана процедура розгляду справи, а саме: не пред`явлено жодного доказу, правопорушення не зафіксовано у передбачений законодавством спосіб, не було надано можливості подати свої пояснення та інші докази.

Відповідач направив відзив на позовну заяву в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. На обґрунтування заперечень зазначено, що 16.09.2023 року о 1 годині 06 хв. водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2108 н.з. НОМЕР_1 на 57км автомобільної дороги М-07 Київ-Ковель, з непрацюючим заднім правим габаритом будучи позбавленим права керування, чим порушив вимоги пункту 2.1.а ПДР України, а тому інспектором БПП в с.Чайки УПП у Київській області винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн. З відзиву на позов вбачається, що доказом встановлення вини позивача у порушенні ПДР є винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та відеозапис, зафіксований на нагрудну камеру поліцейського, а тому твердження позивача спростовується матеріалами справи, які підтверджують порушення позивачем Правил дорожнього руху. Також, позивачем не надано будь-яких доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувається за відсутності учасників справи, на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Суд, розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Реалізуючи свої повноваження у сфері безпеки дорожнього руху, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи відповідно до ст. 6 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті об-ставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Виходячи зі змісту наведеної норми, саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок довести правомірність свого рішення з використанням доказів, які були покладені в основу оскаржуваного рішення з обґрунтуванням висновків про правомірність своїх дій та порушення позивачем правил дорожнього руху.

Встановлено, що 16.09.2023 року інспектором БПП в с.Чайки УПП у Київській області Машовець Є.М. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн.

3i змісту копії постанови, наданої позивачем, вбачається, що 16.09.2023 року о 1 годині 06 хв. водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2108 н.з. НОМЕР_1 на 57км автомобільної дороги М-07 Київ-Ковель, з непрацюючим заднім правим габаритом будучи позбавленим права керування, чим порушив вимоги пункту 2.1.а ПДР України.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Згідно з п. 2.1а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Згідно з ч.1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч.4 ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч.5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Між тим, на думку суду, належними доказами наявність адміністративного правопорушення в діях позивача встановлена не була.

Після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Дійсно, за змістом ч.5 ст.258 КУпАП, він не був зобов`язаний складати протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим, він мав право це зробити. У випадку, коли особа заперечує факт вчинення правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП міг бути доказом його вчинення, такими доказами могли бути пояснення правопорушника, свідків, рапорти працівників поліції.

При цьому не є належним доказом усне твердження працівника поліції, озвучене позивачу про те, що він позбавлений права керування траспортними засобами.

Як встановлено судом, працівниками поліції, окрім оскаржуваної постанови, не складалися жодні матеріали взагалі, хоча як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського позивач на місці заперечував вчинення правопорушення, повідомляючи про те, що він є необізнаним про судове рішення, яким його позбавлено право керування транспортними засобами. Крім того, позивач неодноразово звертав увагу на те, що він є військовослужбовцем і постійно перебуває на службі, є задіяним в заходах протидії військовій агресії російської федерації проти України, а тому не мав реальної можливості дізнатись про те, що він дійно позбавлений права керування транспортними засобами, при цьому жодних повідомлень про розгляд справи він не отримував. Також демонстрував працівнику поліції мобільний додаток «Дія» в своєму телефоні, в якому було відсутнє відповідне судове рішення.

Суд відмічає, що вищезазначений відеозапис з нагрудної камери поліцейського не містить достатніх та об`єктивних доказів вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбачених ч.4 ст.126 КУпАП, зокрема на ньому не зафіксовано момент надання для ознайомлення позивачу судового рішення, яким останнього позбавлено керування транспортними засобами, а також не надано доказів, які б підтверджували обізнанність позивача про те, що він позбавлений права керування транспортними засобами.

Щодо необізнанності позивача про накладення судом на нього стягнення у виді позбавлення права керування та обов`язку останнього цікавитись долею справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, суд зазначає, що позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі під час мобілізації, в особливий період, що підтверджено копіями довідок №2078/07 від 24.07.2023 року, №4572 від 04.11.2023 року військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с.8, 28, 47), є задіяним в заходах протидії військовій агресії російської федерації проти України, відповідно зазначені обставини в умовах воєнного стану, можуть свідчити про неможливість останнім в повній мірі реалізувати свої процесуальні права та обов`язки, тому існують обгрунтовані підстави вважати що він був необізнаний про наявність судового рішення про позбавлення його права керування із поважних причин. При цьому суд наголошує, що, застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд також вважає за потрібне зауважити, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків щодо звернення до суду з позовними заявами, апеляційними й касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст. ст. 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, згідно з «Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженою наказом МВС України 18.12.2018 № 1026, зареєстрована в МЮ України 11.01.2019 за № 28/3299 (далі Інструкція), включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський повинен переконатися в точності встановлених на пристрої дати та часу. Відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність проведених поліцейськими процесуальних дій та позбавляє можливості об`єктивно перевірити обставини пов`язані із виявленням та фіксацією адміністративного правопорушення у випадку їх оспорювання.

Суд зазначає, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського, наданий суду є не відповідним Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026, оскільки є не суцільний, складається з фрагментів (містить два окремі відеофайли).

Зміст вказаного запису об`єктивно не підтверджує відомості викладені в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАТ №7744961 від 16.09.2023 року за ч.4 ст.126 КУпАП і не містить таких даних стосовно фактичних обставин правопорушень, які б вказували поза розумним сумнівом на наявність вини позивача.

Більше того, про причину зупинки, а також про вчинення іншого правопорушення, зокрема керування автомобілем з непрацюючим заднім правим габаритом, позивач після його зупинки працівниками поліції не повідомлявся, з доказами їх вчинення не ознайомлювався. Так, працівником поліції вказувалось позивачу, що ним порушено правила дорожнього руху в частині керування автомобілем, будучи позбавленим права керування, але на вимогу позивача ознайомитись з доказами, зокрема з відеозаписом та надати свої пояснення, поліцейський належним чином не відреагував.

Згідно ч.3 ст.79 КАС України відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву.

Разом з тим, в порушення наведених норм права, відповідач не спростував доводи позивача та не надав доказів правомірності покладення в основу оскаржуваної постанови посилання на позбавлення ОСОБА_2 права керування Дзержинським районним судом м.Харкова від 29.05.2023 року строком на 1 рік, і належним чином завіреної копії вказаного рішення суду до відзиву не долучено, а тому відповідачем не доведено, що воно стосується безпосередньо позивача та підтверджує факт позбавлення його права керування.

Перекладення обов`язку збирання та подання доказів на суд, який розглядає справу, не передбачено нормами Кодексу адміністративного судочинства України та суперечить положенням ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що поліцейським накладено стягнення на позивача із застосуванням ч.2 ст. 36 КУпАП в межах санкції, передбаченої частиною 4 статті 126 КУпАП.

Таким чином, висновки відповідача про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП є необгрунтованими, а оскаржувана постанова від 16.09.2023 року серії ЕАТ №7744961 незаконною та такою що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3ст. 286 КАС України,за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Разом з тим, підстави для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення визначені ч.1 ст. 247 КУпАП.

З огляду на вищевказане, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, суд приходить до висновку про задоволення даного позову, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ №7744961 від 16.09.2023 року слід скасувати й провадження у справі закрити.

На підставіст. 19 Конституції України, керуючись ст.ст.7, 9, 23, 213, 251, 274, 280 КУпАП, ст. ст. 2, 77, 241-246, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16.09.2023 року серії ЕАТ №7744961 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції в Київській області, адреса місцезнаходження: 03048, вулиця Федора Ернста, 3, м.Київ, .

Повне рішення суду складене 11 грудня 2023 року.

Суддя: