Справа № 580/5937/23
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року справа № 580/5937/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання Глийової В. Г.,

представника позивача Шаповалова А.М. (за ордером),

представника третьої особи - Рисюк Т.А. (у порядку самопредставництва),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Уманський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Уманський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача, що полягає у нерозгляді рапортів позивача від 02.09.2022, від 26.09.2022 та від 13.10.2022 про звільнення останнього з військової служби на підставі абз. 5 п.п. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу у зв`язку з наявністю одного із батьків дружини, із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, а саме батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії АВ № 0071018 від 12.08.2013 має І групу інвалідності, що пов`язана з ураженням опорно-рухового апарату - довічно та потребує стороннього догляду;

- зобов`язати відповідача розглянути рапорти позивача від 02.09.2022, від 26.09.2022 та від 13.10.2022, про звільнення останнього з військової служби на підставі абз. 5 п.п. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу у зв`язку з наявністю одного із батьків дружини, із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, а саме батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії АВ № 0071018 від 12.08.2013 має І групу інвалідності, що пов`язана з ураженням опорно-рухового апарату - довічно та потребує стороннього догляду;

- зобов`язати відповідача звільнити позивача з військової служби на підставі абз. 5 п.п. г) п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу у зв`язку з наявністю одного із батьків дружини, із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, а саме батька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії АВ № 0071018 від 12.08.2013 має І групу інвалідності, що пов`язана з ураженням опорно-рухового апарату - довічно та потребує стороннього догляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є військовослужбовцем, призваним на військову службу 27.02.2022 по мобілізації, згідно з Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022. Позивач зазначає, що ним засобами поштового зв`язку направлено рапорти про звільнення з військової служби від 02.09.2022, 26.09.2022 та 13.10.2022, на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю І групи батьком своєї дружини ОСОБА_2 . Також, позивач наголошує, що не має можливості продовжити несення військової служби, так як така служба позбавить його можливості здійснювати догляд за батьком дружини, що є неприпустимим. Рапорти позивача про звільнення з військової служби відповідачем розглянуті не були, а тому вважаючи таку бездіяльність протиправною позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом уточнення позовних вимог та складу відповідачів та надання клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

На виконання вимог ухвали від 17.07.2023 позивач надав до суду позовну заяву у новій редакції та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

Ухвалою від 31.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 21 серпня 2023 року о 09 год 00 хв та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Уманський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

У судовому засіданні 21.08.2023 відкладено розгляд справи до 10:00 18.09.2023.

У судовому засіданні 18.09.2023 оголошено перерву до 11:30 27.09.2023.

У судовому засіданні 27.09.2023 відкладено розгляд справи до 10:30 10.10.2023 з технічних причин.

Ухвалою від 10.10.2023 відкладено підготовче засідання на 10:30 19.10.2023.

У судовому засіданні 19.10.2023 закрито стадію підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09:30 03.11.2023.

Ухвалою від 19.10.2023 у задоволенні заяви представника позивача про зупинення провадження у справі відмовлено.

У судовому засіданні 03.11.2023 оголошено перерву до 10:30 10.11.2023.

У судовому засіданні 10.11.2023 оголошено перерву до 09:30 15.11.2023.

Ухвалою від 10.11.2023 задоволено клопотання позивача та витребувано у відповідача додаткові документи.

У судовому засіданні 15.11.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідач позов не визнав, надавши відзив на позовну заяву, де зазначив, що рапорти солдата - позивача в установленому законом порядку до відповідача не надходили. Докази направлення рапортів до відповідача не відповідають дійсності, оскільки рапорт від 02.09.2022 направлено до Одеського ОТЦК та СП, рапорт від 26.09.2022, який направлено на адресу відповідача, повернувся відправнику та відповідачем не отриманий та рапорт від 13.10.2023, який направлено засобами поштового зв`язку «Нова Пошта» отримано фізичною особою ОСОБА_3 , а не відповідачем і є по суті лише листування між фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Відповідач зазначає, що позивачем порушено порядок подачі рапорту про звільнення з військової служби, так як п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби подають рапорти з підтверджуючими документами «по команді». У зв`язку із тим, що рапорт позивача не надходив до відповідача у передбаченому законом порядку, то підстави для звільнення позивача відсутні, як і відсутні підстави для задоволення даного позову.

Третя особа надала заперечення щодо позовних вимог, в яких просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Заперечуючи проти позовних вимог, третя особа зазначила, що посилання у позовній заяві на ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» є неприпустимим, так як позивач вже є призваним на службу, а цей Закон регулює відносини до призову, зокрема щодо надання відстрочки від призову на військову службу. Також наголошено, що подання рапорту про звільнення з військової служби можливе лише за умови знаходження у військовій частині - безпосередньому керівнику, а не самовільно залишивши місце несення служби, засобами поштового зв`язку. Щодо підстав звільнення з військової служби, згідно з пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», третя особа зазначає, що позивачем не доведено відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за батьком дружини - інвалідом І групи або, що такі особи ухиляються від свого обов`язку по догляду, а також не надано доказів неспроможності органів соціального захисту надати належну та необхідну допомогу інваліду. З таких підстав третя особа просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, де він заперечив проти доводів відповідача та третьої особи про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов з підстав, які викладені у позовній заяві.

Відповідачем 14.11.2023 вх. № 50016/23, на виконання вимог протокольної ухвали суду від 10.11.2023, до суду надано додаткові пояснення, де зазначено, що у період з серпня по листопад 2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 був полковник ОСОБА_4 . З 26.05.2022 по 01.12.2022 ОСОБА_3 перебував на посаді командира 1 піхотної роти 99-го окремого піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до інформації, що міститься в журналі реєстрації вхідних документів військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з рапортами про звільнення з військової служби від 02.09.2022, 26.09.2022 та 13.10.2022 не звертався.

Відповідачем 15.11.2023 вх. № 50218/23, на виконання вимог протокольної ухвали суду від 10.11.2023, до суду надано додаткові пояснення, де зазначено, що відповідно до п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби подають рапорти з підтверджуючими документами «по команді». У зв`язку із тим, що рапорт позивача від 13.10.2023 про звільнення з військової служби поданий не «по команді», вказаний рапорт не реєструвався та командиром ВЧ НОМЕР_1 не розглядався.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог повністю.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, надав до суду заяву, де просив здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець, солдат, призваний на військову службу 27.02.2022 по мобілізації, згідно з Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 та проходить військову службу з 27.02.2022 у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується записом у військовому квитку серії НОМЕР_2 , виданому Жашківсько-Маньківським військовим комісаріатом Черкаської області 20.11.2007.

Представником позивача - адвокатом Шаповаловим А.М. до Уманського РТЦК та СП 27.07.2022 направлено заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Від Уманського РТЦК та СП 05.08.2022 надійшла відповідь на заяву представника позивача - адвоката Шаповалова А.М. про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, де зазначено, що особисто ОСОБА_1 не звертався до Уманського РТЦК та СП за відстрочкою. Обов`язок ОСОБА_1 по догляду за батьком дружини ОСОБА_2 не підтверджений належними доказами. Також зазначено, що особа, яка бажає отримати відстрочку від військової служби має особисто прибути для вирішення такого питання до органу виконавчої влади за місцем військового обліку.

Позивачем 02.09.2022, засобами поштового зв`язку, направлено рапорт від 02.09.2022, адресований командиру роти ВЧ НОМЕР_1 про звільнення з військової служби, в якому він просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його зі служби згідно пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу № 2232-ХІІ у зв`язку з необхідністю догляду за батьком дружини, який є особою з інвалідністю I групи.

До рапорту додано:

- нотаріально завірена копія паспорту та РНОКПП;

- нотаріально завірена копія паспорту дружини ОСОБА_5 ;

- нотаріально завірена копія паспорту батька дружини ОСОБА_2 ;

- нотаріально завірена копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ;

- нотаріально завірена копія довідки батька дружини ОСОБА_2 до акту огляду МСЕК;

- нотаріально завірена копія свідоцтва про народження дружини ОСОБА_6 ;

- нотаріально завірена копія пенсійного посвідчення батька дружини ОСОБА_2 .

Згідно з відомостями АТ «Укрпошта» зазначений рапорт отримано у м. Одеса 08.09.2022.

Одеський ОТЦК та СП надав позивачу відповідь від 14.09.2022 вих. № 943/7950 на рапорт від 02.09.2022 про звільнення з військової служби, де зазначено, що звільнення заявника не належить до повноважень ІНФОРМАЦІЯ_3 , запропоновано звернутись безпосередньо до командира ВЧ НОМЕР_1 , де заявник проходить військову службу та повернено нотаріально засвідчені копії документів, доданих до рапорту.

Позивачем 26.09.2022, засобами поштового зв`язку, направлено аналогічний рапорт від 26.09.2022, адресований командиру роти ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_7 про звільнення з військової служби.

Згідно з відомостями АТ «Укрпошта» зазначений рапорт повернувся відправнику та отримано ним у м. Києві 21.10.2022.

Позивачем 13.10.2022, засобами поштового зв`язку «Нова Пошта», направлено аналогічний рапорт від 13.10.2022 командиру роти ВЧ НОМЕР_1 , адресований на ім`я ОСОБА_3 , про звільнення з військової служби.

Згідно з відстеженням посилки, даний рапорт отримано ОСОБА_3 23.10.2022.

Представником позивача - адвокатом Шаповаловим А.М. 06.04.2023 на адресу ВЧ НОМЕР_1 направлено адвокатський запит, в якому він просив надати інформацію про розгляд рапортів ОСОБА_1 , зокрема рапорту від 13.10.2022 про звільнення з військової служби.

Відповідачем 28.04.2023 вих. № 5180 надано відповідь на адвокатський запит від 06.04.2023, де повідомлено, що рапорт ОСОБА_1 від 13.10.2022 у встановленому законодавством порядку станом на 28.04.2023 не надходив. Додатково повідомлено, що згідно з результатами службового розслідування, відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 461 від 29.08.2022 встановлено, що солдат ОСОБА_1 25.07.2022 самовільно залишив розташування військової частини, відмовляється повертатися до місця несення служби у зв`язку із чим його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «Сувора догана». Також направлено матеріали службового розслідування до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону для внесення відомостей про злочин до ЄРДР на підставі статті 214 КПК України та організації досудового розслідування кримінального провадження.

Вважаючи нерозгляд рапортів про звільнення з військової служби протиправною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли, суд виходить з наступного.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).

Згідно із статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Статтею 26 Закону № 2232-XII, визначено підстави для звільнення з військової служби.

Так, підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Як слідує з обставин справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав засобами поштового зв`язку рапорти про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком дружини - особою з інвалідністю І групи.

Між тим, частиною 2 статті 24 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Аналогічні норми встановлені Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджені Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.

Так пунктом 122, 144-1 Положення № 1153/2008 визначено, що усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Як встановлено судом, 25.07.2022 ОСОБА_1 самовільно покинув місце служби, що вбачається з витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 29.08.2022 № 461 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 ».

Також судом встановлено, що відповідачем направлено матеріали службового розслідування до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону для внесення відомостей про злочин до ЄРДР на підставі статті 214 КПК України та організації досудового розслідування кримінального провадження.

Особа, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю І групи відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу має право на звільнення з військової служби, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. В той же час, досліджені судом докази вказують на призупинення у ОСОБА_1 військової служби, відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а тому вимоги щодо звільнення військовослужбовця задоволенню не підлягають.

Що ж стосується бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні розгляду рапортів ОСОБА_1 , направлених засобами поштового зв`язку, від 02.09.2022, 26.09.2022 та 13.10.2022 про звільнення з військової служби та зобов`язання розглянути такі рапорти, суд вказує на таке.

Пунктом 233 Положення № 1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 Положення № 1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Тобто, право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт.

З системного аналізу вказаних норм права слідує, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

При цьому в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про звільнення з військової служби.

Відповідно до п. 7 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. У разі розташування в одному приміщенні кількох підрозділів, командири яких не мають спільного безпосереднього начальника, керівництво внутрішньою службою наказом командира військової частини покладається на командира одного з цих підрозділів. Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - головний сержант роти.

Пунктом 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.

Командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення (п. 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Згідно з п.119 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир взводу (групи, башти) підпорядковується командирові роти (бойової частини) і є прямим начальником усього особового складу взводу (групи, башти).

Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля) (п.111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до п. 101 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля).

Згідно з п. 66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність, укомплектованість особовим складом, успішне виконання бригадою (полком, кораблем 1 і 2 рангу, окремим батальйоном) бойових завдань; бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; внутрішній порядок; стан і збереження зброї, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів; стан фінансового господарства; всебічне забезпечення бригади, стан пожежної та екологічної безпеки. Командир бригади є прямим начальником усього особового складу полку.

З матеріалів справи вбачається, що рапорт позивача від 02.09.2022 направлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не до ВЧ НОМЕР_1 , рапорт позивача від 26.09.2022 не отримано ВЧ НОМЕР_1 та повернено відправнику та рапорт від 13.10.2022 хоч і отримано ОСОБА_3 , але у порушення п. 233 Положення № 1153/2008 від 10.12.2008 подано не «по команді».

Суд зазначає, що відповідачем не порушено вимог законодавства, у зв`язку із нереєстрацією та нерозглядом рапорту позивача від 13.10.2022, оскільки в матеріалах справи відсутні докази надходження вказаного рапорту «по команді» до безпосереднього командира відповідача, внаслідок самовільного залишення місця служби позивачем.

Отже, у зв`язку із викладеним, суд констатує про відсутність підстав для визнання бездіяльності відповідача щодо нерозгляду рапортів позивача від 02.09.2022, 26.09.2022 та 13.10.2022 про звільнення з військової служби, внаслідок порушення порядку їх подання та, як наслідок, відсутність підстав для зобов`язання відповідача розглянути такі рапорти та звільнити позивача з військової служби.

Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись статтями 12, 72-77, 242-243, 245-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Уманський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.12.2023.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ