Справа № 953/2171/23
Суддя: Лисиченко С. М.
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/2171/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2023 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю секретаря судового засідання Кот Я.А.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
27 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Харкова з позовною заявою, у якій просить суд скасувати постанову інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Департамен6ту патрульної поліції серії №ЕАС06718472 від 22.03.2023, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що постановою інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Харків №EACO6718472 від 22.03.2023 його, ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч.1 ст 126 КУпАП за те, що 2023 року о 22.00 годині в м. Харків по вул. Майдан Свободи, керуючи транспортним засобом NISSAN JUKE, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив порушення вимоги ч1 ст. 126 КУпАП України. Вважає, що притягання його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення, є незаконним з наступних підстав.
Так, інспектор, який його зупинив, не зміг пояснити причину зупинки. Копію протокола інспектор не надав, відмовився видати. Штраф позивач побачив у застосунку «Дія», в якому серія букв не відповідає дійсності, технічному паспорту транспортного засобу NISSAN JUKE, номерний знак НОМЕР_1 на якому він пересувався. Дані у спірній постанові технічного поспарту серія НОМЕР_2 ,не відповідає дійсності технічного паспорту та транспортного засобу. Оскільки він не зміг зрозуміти причину зупинки транспортного засобу NISSAN JUKE, номерний знак НОМЕР_1 , він всеодно надав інспектору права керування транспортним засобом, та технічний паспорт. Позивач вказує, що згідно з пунктом 21.2 статті 21 Закону «Про обов`язкове страхування», контроль за наявністю поліса страхування здійснюється поліцією при складанні протоколів про порушення правил дорожнього руху та оформлення матеріалів ДТП. Ці підстави передбачені статтею 16 Закону "Про дорожній рух" та пунктом 21.2 статті 21 Закону "Про обов`язкове страхування". А саме лише у випадку, якщо; 1) щодо водія складено протокол про порушення правил дорожнього руху; 2) водій є учасником ДТП та оформлюються відповідні матеріали з ДТП. Отже, він не погоджується із зазначеним рішенням інспектора, бо вважає себе невинним, постанову №№ЕАСО6718472 від 22.03.2023 необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків інспектора фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 27.03.2023, визначено головуючу суддю у справі: Лисиченко С.М.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.03.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 , залишено без руху, надано строк протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків.
Копію вказаної ухвали ОСОБА_1 отримав особисто 11.04.2023.
11.04.2023 позивач усунув недоліки позовної заяви, про що подана відповідна заява.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13.04.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції інспетора батальйону 4 Єроменко Владислава Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Розгляд справи постановлено проводити одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
04.05.2023 до канцелярії суду надійшов відзив Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на позовну заяву. Представник відповідача вказує, що не погоджується із заявленим позовом та позовні вимоги не визнає, виходячи з наступного.
Так, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач визнає факт керування ним транспортного засобу за зазначених обставин, однак зазначає, що інспектор не зміг йому пояснити причину зупинки, обгрунтовуючи таким чином відмову пред`явити страховий поліс. Отже, визнання позивачем обставини керування ним транспортного засобу звільняє відповідача від обов`язку її доказування за умови, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їx визнання. Таким чином, обставина керування позивачем 22.03.2023 o 21:50 транспортним засобом NISSAN JUKE з державним номерним знаком НОМЕР_3 визнається сторонами по справі, відтак в розумінні частини першої статті 78 КАС України не підлягає доказуванню. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач притягнутий до адміністративної відповідальності саме за відмову пред`явити для перевірки чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на вимогу працівника поліції, що є самостійною підставою для притягнення особи, яка керує джерелом підвищеної небезпеки, до відповідальності. Натомість, доводи позивача стосовно відсутності складу правопорушення в його діях через те, що він, з його слів, не зміг зрозуміти причину зупинки транспортного засобу, на думку відповідача є безпідставними, оскільки не спростовують вчиненого ним порушення ПДР України. Відповідачем надається DVD-диск з відеозаписами, на яких відтворено подію за участю позивача, де зафіксована основна об`єктивна інформація, зокрема, зафіксовано факт відмови водія транспортного засобу NISSAN JUKE з державним номерним знаком НОМЕР_1 пред`явити чинний страховий поліс на вимогу працівника поліції. Доводи позивача щодо відсутності в інспектора патрульної поліції повноважень для здійснення перевірки наявності у водія полісу обов`язкового страхування з посиланням на положення статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач вважає необгрунтованими. Пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України. В той же час, пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. Вказаною нормою права визначено обов`язок водія мати при собі страховий поліс і такий страховий поліс має бути пред`явлений посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. При цьому, ані наведена норма Закону, ані положення Правил дорожнього руху не встановлюють, що поліс страхування може бути пред`явлений на вимогу уповноваженої особи лише у випадку складання нею протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод, тобто у випадку скоєння водієм будь-якого порушення Правил дорожнього руху.
Щодо символів державного номерного знаку в оскаржуваній постанові. У позовній заяві позивач наголошує про невідповідність дійсності серії букв державного номерного знаку транспортного засобу зазначеного інспектором в оскаржуваній постанові. Дослідженням відеозапису з портативного відеореєстратора інспектора, закріпленого на форменому одязі, встановлюється обставина, внаслідок якої інспектором було допущено вищезазначений недолік. Так, на вимогу працівника поліції позивач пред`явив для ознайомлення реєстраційний талон на транспортний засіб, тримаючи його в руках. Інспектор ознайомившись, почав вносити відомості до планшетного пристрою. Для перевірки правильності введеної інформації назвав вголос символи державного номерного знаку « НОМЕР_2 » та запитав позивача чи все вірно, на що отримав його мовчазну згоду. На відеозаписі чітко прослуховується, що інспектор помилився назвавши останній символ державного номерного знаку неправильно, проте позивач його не виправив. Виходячи з результату події відповідач приходить до висновку, що інспектор мав би самостійно перевірити правильність введеної інформації в графу №5 оскаржуваної постанови, проте він розраховував на чесність позивача. Аналіз наведених у відзиві правових норм, доказів та обставин, на думку відповідача, в цілому дають підстави для висновку, що зазначення інспектором в оскаржуваній постанові неправильного символу державного номерного знаку, не спростовує порушення позивачем вимог пункту 2.4«а» ПДР України, та є опискою. «Описка» у розуміння академічного тлумачного словника української мови, - це помилка в написаному тексті (перев. через неуважність). Тобто, зроблена особою механічна/мимовільна, випадкова, тощо граматична помилка, яка допущена під час письмово-вербального викладу (запису). Отже, в даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами, відсутність адміністративного правопорушення. якого 6 виключала склад наведеного відповідач визнає наявність описки в оскаржуваній постанові, проте вважає, що вона не повинна сприйматись як безумовне свідчення протиправності прийнятого рішення. Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Підсумовуючи вищенаведене та аргументи позовної заяви, представник відповідача вказує, що позивач помилково трактує вимоги діючого законодавства, яке регулює дані правовідносини, а саме, вважає що в нього було право не пред`явити інспектору патрульної поліції поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому, наявність чи відсутність у позивача можливості бути обізнаним з нормами закону, не має прямого впливу на склад правопорушення. Таким чином, відповідач вважає безпідставними доводи позивача щодо відсутності у спірному випадку у інспектора правових підстав для перевірки наявності полісу обов`язкового страхування. Дані обставини зафіксовані на пред`явленому стороною відповідача DVD-R диску із відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора, засвідченого електронним цифровим підписом. Згідно відомостей якого підтверджується подія адміністративного правопорушення та вина позивача у її вчиненні, а саме відмова позивача пред`явити страховий поліс на вимогу уповноваженої особи. В оскаржуваній постанові інспектором зазначено відомості щодо технічного засобу. Більш того, як вже зазначалося вище, згідно відомостей з МТСБУ було виявлено відсутність діючого полісу обов`язкового страхування у позивача на момент складання постанови, а саме 22.03.2023. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично утримується від оспорювання факту відсутності чинного страхового полісу та визнає лише непред`явлення його для перевірки на вимогу працівника поліції. Відповідач вважає, що саме факт відсутності чинного полісу обов`язкового страхування і спричинив протиправне діяння позивача відмову від виконання законної вимоги уповноваженої особи. Мотивуючи відмову пред`явити інспектору діючий поліс безпідставною зупинкою, позивач жадав уникнути відповідальності за його відсутність. Таким чином, з огляду на зазначене та наявним доказам в сукупності, відповідач вважає, що наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого часиною першою статті 126 КУпАП беззаперечно підтверджується.
08.05.2023 позивачем подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вказує, що 04.05.2023 ним отримано відзив відповідача, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції. Наведені відповідачем у відзиві заперечення суперечать діючому законодавству та фактичним обставинам справи. Відповідно до ПДР: ЗУ «про національну поліцію» Стаття 35. Зупинення транспортного засобу 1. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинения дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо- транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених. 2. Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту. 3. Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
На думку позивача, як вбачається з матеріалів адміністративного провадження, відзиву відповідача підстави для зупинення транспортного засобу під його керуванням, були відсутні: Інспектор, який його зупинив, по-перше: не представився, а по-друге: не зміг пояснити причину зупинки. Копію протокола інспектор не надав. Штраф позивач побачив у застосунку «Дія», в якому серія букв не відповідає дійсності, технічному паспорту транспортного засобу NISSAN JUKE, номерний знак НОМЕР_1 на якому він пересувався. Штраф, який він отримав, зазначена серія НОМЕР_2 , що не відповідає дійсності технічного паспорту та транспортного засобу. Таким чином, відповідачем порушено норми ст.35 ЗУ «про національну поліцію» - безпідставна зупинка транспортного засобу. Посилаючись на ст. 16 Закону "Про дорожній рух", відповідач вказує, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс. Згідно з п.2.1. ПДР 2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; При цьому, згідно з пунктом 21.2 статті 21 Закону «Про обов`язкове страхування», контроль за наявністю поліса страхування здійснюється поліцією при складанні протоколів про порушення правил дорожнього руху та оформлення матеріалів ДТП. Ці підстави передбачені статтею 16 Закону "Про дорожній рух" та пунктом 21.2 статті 21 Закону "Про обов`язкове страхування". А саме лише у випадку, якщо; 1) щодо водія складено протокол про порушення правил дорожнього руху; 2) водій є учасником ДТП та оформлюються відповідні матеріали з ДТП. З вище наведеного очевідно, що відповідач не мав підстав для вимоги у водія страхового полісу. Посилання відповідача на Постанову Касаційного адміністративного суду є безпідставною, оскільки, законом чітко визначено перелік обставин при яких водій зобов`язаний надати страховий поліс. Таким чином, наведені відпвідачем у відзиві аргументи не базуються на нормах законодавства, а, навпаки, свідчать про порушення відповідачем як ст.35 ПДР, та п.11 ст.23 ЗУ «Про національну поліцію». Просить задовольнити адміністратвний позов, визнавши противправною та скасувати постанову інспектора роти №4 батальону УПП в Харківсьій області ДПП № ЕАС06718472 від 22.03.2023 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КупАП у виді штрафу в розмірі 425 грн.
Згідно з п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.
Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕАС №6718472 від 22.03.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вбачається, що 22.03.2023 21:50:03 м.Харків, майдан Свободи, 4, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом NISSAN JUKE, д.н.з. НОМЕР_2 , не пред`явив для перевірки чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних трансопртних засобів. Порушення зафіксовано на бодікамеру 476698, чим порушив п.2.4.а ПДР керуваття транспортним засобом особою. Не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстр.докум. на т/з, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на т/з, а також поліса (договору) обов`якового страхування цив.-прав.відповідальності власників наземних т/з. Зазначений автомобіль був зупинений інспектором роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Єременком Владиславом Олександровичем, який на місці зупинки транспортного засобу, 22.03.2023 виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення п. 2.4.а. ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.126 КУпАП.
Відповідно до даних, які містяться у рапорті інспектора роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Єременка В.О. від 22.03.2023, останнім зазначено, що при складанні постанови ним було допущено помилку в графі №5 в постанові, а саме останній символ д.н.з. НОМЕР_2 , замість дійсного НОМЕР_1 . Просить вважати вірним в графі №5 постанови серії ЕАС №6718472 від 22.03.2023 д.н.з.» НОМЕР_1 ».
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.
А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).
Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.
Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України, саме на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування в адміністративних справах.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина 1 ст.76 КАС України, передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За правилами п.5 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 року № 1026 (далі Інструкція №1026) включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Слід відзначити, що в силу вимог статті 251 КУпАП візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення ПДР.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, а саме: фото- або відеозаписом правопорушення.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17).

З відтвореного у судовому засіданні відеозпису реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного, який є додатком до відзиву на позовну заяву, та відомості про який зазначені в оскаржуваній постанові, вбачається, що 22.03.2023 о 21-50 годині було зупинено транспортний засіб NISSAN JUKE, номерний знак НОМЕР_1 . Поліцейський висловив вимогу водію надати для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На запитання водія про те, що саме він порушив, поліцейський відповів, що водій проїхав по зустрічній смузі руху, однак відео, де зафіксований цей факт, немає. Водій надав на вимогу поліцейського посвідчення водія. Реєстраційний документ на транспортний засіб водій поліцейському в руки не передавав, а самостійно продиктував його серію та номер. Далі, на вимогу поліцейського надати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водій відповів, що з собою його немає. Повторно запитував в чому причина зупинки транспортного засобу, на що йому чітко було повідомлено, що він проїхав по зустрічній смузі руху, однак відео, де зафіксований цей факт, немає. Також поліцейський вказав, що задній номерний знак транспортного засобу, яким керував позивач, був неосвітлений. В подальшому, водій зателефонував особі, дані якої не відомі, та попрохав поліцейського, щоб він взяв слухавку. З розмови поліцейського з особою вбачається, що співрозмовником був родич водія, який запитав, на якій підставі у водія просять надати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на що поліцейський чітко відповів підстави такої вимоги. На наступні запитання поліцейський сказав особі, з якою він розмовляє по телефону, що вона може сфотографувати поліс та надіслати водію. Далі, коли водій в черговий раз відмовився пред`явити поліс (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для перевірки на вимогу працівника поліції, поліцейський розпочав розгляд справи, представився, роз`яснив права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оголосив суть вчиненого правопорушення. За результатом розгляду справи було винесено оскаржувану постанову, водію роз`яснено порядок її оскарження.

Таким чином, в результаті здійсненого аналізу обставин справи, суд відхиляє доводи позивача про відсутність законних підстав у відповідача для зупинки його автомобіля та відповідно висування вимоги щодо пред`явлення документів, оскільки працівниками поліції були наведені дві підстави для зупинки транспортного засобу рух по зустрічній смузі руху та керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби.

Так, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6718472 від 22.03.2023 складена з огляду на відсутність у позивача полісу (договоруу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Цей факт підтверджується матеріалами справи і встановлено відеозаписом реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.

Тобто, відповідачем, в порядку вимог ст.77 КАС України, в обгрунтування своїх заперечень надано суду відеозапис з відеореєстратора, в якості доказу вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Таким чином, надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

В ході судового розгляду, шляхом огляду змісту оптичного диску, встановлено, що наданий суду відеозапис підписано цифровим підписом 04.05.2023, підписувач ОСОБА_2 , яка є представником Управління патрульної поліції, що підтверджується копією довіреності №18437/41/3/01-2022 від 20.12.2022.

Таким чином, наданий суду відеозапис з відеореєстратора є допустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування постанови від 22.03.2023 у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Враховуючи те, що факт вчинення позивачем правопорушення знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, суд дійшов висновку щодо правомірності винесеної інспектором роти №1 батальйону №4 УПП в Харківській області ДПП Єременком В.О. постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6718472 від 22.03.2023. При цьому, інспектором не було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та права позивача при прийнятті рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, аналізуючи вказані правові норми та дослідивши поданий відповідачем відеозапис події, суд зазначає, що факт порушення позивачем ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме не пред`явлення на вимогу поліцейського документів для перевірки є встановленим відеозаписом, а тому оскаржувана в межах даної справи постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6718472 від 22.03.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена правомірно, за формою та змістом відповідає вимогам ст.283 КУпАП, підстави для її скасування відсутні.

Щодо доводів про те, що штраф позивач побачив лише у застосунку ДІЯ, то вони спростовуються дослідженим в ході розгляду справи відеозписом реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного, який є додатком до відзиву на позовну заяву, та відомості про який зазначені в оскаржуваній постанові, з якого чітко вбачається, що інспектором Єременко В.О. за результатом розгляду справи було винесено оскаржувану постанову ЕАС №6718472 від 22.03.2023, ОСОБА_1 повідомлено суму штрафу, роз`яснено порядок оскарження постанови.

Крім того, з відтвореного відеозпису реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного, який є додатком до відзиву на позовну заяву, та відомості про який зазначені в оскаржуваній постанові, вбачається, що реєстраційний документ на транспортний засіб водій ОСОБА_1 поліцейському особисто в руки не передавав, а лише самостійно продиктував його серію та номер НОМЕР_2 , де поліцейський перепитав «7464 ОСОБА_3 », а позивач промовчав.

З огляду на зазначене, доводи позивача в цій часстині не є слушними.

Суд зазначає, що доказів щодо відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, за яке на нього накладено адміністративне стягнення, позивач не навів, а судом не встановлено, що в сукупності з усіма встановленими судом обставинами виключає протиправність винесеної відповідачем постанови.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, вказано, що Верховний Суд наголошує, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Колегія суддів констатує, що доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення правопорушення за яке передбачена відповідальність за частиною першою статті 126 КУпАП, спростовуються матеріалами справи. Водночас, на думку скаржника, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною. Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи. Окремо варто зауважити, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог знаку пріоритету 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Так, у справі, що розглядається, судом не встановлено, що ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за рух по зустрічній смузі руху, чи керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, однак, виходячи з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17, притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт руху по зустрічній смузі руху не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.

Разом із цим, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що одною із причин зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , був неосвітлений задній номерний знак в темну пору доби.

Як вже зазначалося, цей факт було зафіксовано на відеозписі реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного, який є додатком до відзиву на позовну заяву, та відомості про який зазначені в оскаржуваній постанові. Відповідачем до відзиву на позовну заяву надано також фотоматеріали, на яких зображений транспортний засіб NISSAN JUKE з державним номерним знаком НОМЕР_1 , де на момент часу о 21 год. 50 хв. 22.03.2023 задній номерний знак неосвітлений.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність оскаржуваної постанови, яка є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо винесення адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова не підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо інших доводів позивача та відповідача суд враховує правові висновки, викладені у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, де Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Також, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2 ,3, 77, 94, 139, 143, 242-246, 250, 255, 286 КАС України, ст. 9, 33, ч.8 ст.121, 222, 251, 258, 280, 283, КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, 315-а.

Суддя - С.М. Лисиченко