Справа № 120/2641/23
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2641/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук Костянтин Олександрович

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

07 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив суд:

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60%, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (Постанова № 889), до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% грошового забезпечення, передбаченої Постановою № 889, врахувавши також при цьому раніше виплачені суми такої компенсації.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.07.2023 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.07.2023 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що щомісячна додаткова грошова винагород, яка передбачена Постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується і виплачується грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки.

Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2023, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира ремонтного взводу автомобільної техніки роти матеріально-технічного забезпечення та ремонту.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 101 від 17 травня 2017 року його виключено зі списків особового складу військової частини з 17 травня 2017 року та направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату міста Вінниці.

На момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини йому не було виплачено компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 року у справі № 1201099/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 травня 2017 року.

26 грудня 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив повідомити чи враховано при нарахуванні та виплаті компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік щомісячну додаткову грошову винагороду.

Листом від 06 лютого 2023 року військова частина НОМЕР_1 повідомила заявника про те, що йому нараховано грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 4740,68 гривень відповідно до платіжного доручення № 1739 від 22 грудня 2022 року.

При цьому довідкою військової частини НОМЕР_1 від 19 січня 2022 року підтверджується те, що ОСОБА_1 нараховувалася щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 60% грошового забезпечення.

З урахуванням наведеного позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що передбаченої Постановою № 889 щомісячна додаткова грошова винагорода, яка виплачувалась позивачу в розмірі 60% грошового забезпечення, входить до складку грошового забезпечення при розрахунку компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки позивачу як учаснику бойових дій.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Статтею 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено порядок надання військовослужбовцям відпусток.

Згідно з пунктом 19 статті 10-1 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 (в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію) і 18 (в особливий період під час дії воєнного стану) цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Неправомірність дій відповідача щодо невиплати позивачеві компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2017 роки вже встановлена рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 року у справі № 120/1099/22, яке набрало законної сили, та яким, окрім іншого, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 травня 2017 року.

При виплаті компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік відповідачем не враховано щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60%, яка виплачувалась ОСОБА_1 до звільнення у складі грошового забезпечення, оскільки згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 11 червня 2008 року № 260, до місячного грошового забезпечення військовослужбовців винагороди не включаються.

Разом із тим, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року за результатами розгляду справи № 825/997/17 сформовано правовий висновок згідно якого за змісту постанови № 889 щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.

Віднесення зазначеної винагороди до щомісячних видів грошового забезпечення також підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Оскільки позивачеві під час служби нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60 відсотків грошового забезпечення, а тому така винагорода не може вважатись одноразовою, адже носила постійний характер до звільнення позивача з військової служби.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% до складу грошового забезпечення, з якого позивачеві нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. З метою ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки з включенням до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60%, яку позивач отримував під час проходження військової служби, врахувавши при цьому раніше виплачені суми компенсації.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.