Справа № 160/8364/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 160/8364/23
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2023 року (суддя Кучма К.С.)

у справі № 160/8364/23

за позовом ОСОБА_1 ,

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.02.2023 №60 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до заяви про призначення пенсії від 08.02.2023;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу роботи по Списку №2 період роботи у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП шахта Дніпровська) з 21.02.2005 по 02.01.2006, з 03.01.2006 по 03.01.2011, в якості машиніста підіймальної машини з повним робочим днем на поверхні;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до заяви про призначення пенсії від 08.02.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.02.2023 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2. 16.02.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області розглянуто заяву за принципом екстериторіальності та прийнято рішення №60, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Вказаним рішенням встановлено, що страховий стаж позивачки становить 31 рік 10 місяців 06 днів, пільговий стаж за Списком №2 - 25 років 03 місяців 04 дні. Спірним рішенням не зараховано до пільгового стажу роботи згідно із довідкою від 06.02.2023 №77: з 21.02.2005 по 02.01.2006, оскільки за даний період відсутні відомості про проведення атестації робочих місць за умовами праці; з 03.01.2006 по 03.01.2011, оскільки до наказу від 03.01.2006 №7 про висновки проведення атестації не долучено перелік професій і посад, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення. В призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відмовлено, оскільки позивачка не досягла необхідного пенсійного віку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.02.2023 №60 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи по Списку №2 період роботи у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП шахта Дніпровська) з 21.02.2005 по 02.01.2006, з 03.01.2006 по 03.01.2011, в якості машиніста підіймальної машини з повним робочим днем на поверхні.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 з 08.02.2023 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХII, в редакції, що підлягає застосуванню згідно із п.3 Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Суд встановив, що розглядаючи заяву про призначення пенсії, відповідач віддав перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про відсутність підстав для призначення пенсії. За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірне рішення відповідача прийняте без повного з`ясування обставин справи та інших документів, наданих позивачкою.

Щодо не зарахування до пільгового стажу роботи позивачки періодів з 21.02.2005 по 02.01.2006, оскільки за даний період відсутні відомості про проведення атестації робочих місць за умовами праці; з 03.01.2006 по 03.01.2011, оскільки до наказу від 03.01.2006 №7 про висновки проведення атестації не долучено перелік професій і посад, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, суд зазначив, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Суд встановив, що трудовою книжкою позивачки підтверджено стаж роботи з 03.01.2006 по 03.01.2011, тому не зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача за Списком №2 є протиправним.

Щодо позовних вимог позивачки про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до заяви про призначення пенсії від 08.02.2023, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання Головне управління ПФУ в Чернігівській області зарахувати до пільгового стажу роботи по Списку №2 період роботи у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (ВСП шахта Дніпровська) з 21.02.2005 по 02.01.2006, з 03.01.2006 по 03.01.2011, в якості машиніста підіймальної машини з повним робочим днем на поверхні та призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 08.02.2023 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХII, в редакції, що підлягає застосуванню згідно із п.3 Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

Суд відмовив у задоволенні позовних вимог пред`явлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки зазначеним управлінням не вчинялось будь-яких дій та не приймалось будь-яких рішень пов`язаних з розглядом заяви позивача від 08.02.2023, а отже права позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не порушені.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позовної заяви відмовити.

Скаржник зазначає, що ним правомірно відмовлено позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону №1058-IV у зв`язку з недосягненням встановленого пенсійного віку 55 років, як то встановлено цим Законом. Також скаржник вважає, що відмовляючи в зарахуванні до загального стажу періодів роботи з 21.02.2005 по 02.01.2006, з 03.01.2006 по 03.01.2011, відповідач 2 діяв у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року яким передбачено, що заявником мають подаватись документи, придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), тоді як за період з 21.02.2005 по 02.01.2006 відсутні відомості про проведення атестації робочих місць за умовами праці, а за період з 03.01.2006 по 03.01.2011 до наказу від 03.01.2006 №7 про висновки проведення атестації не долучено перелік професій і посад, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення. Таким чином, безпідставним є задоволення позовних вимог відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 08.02.2023 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2.

16.02.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області розглянуто заяву позивача, за принципом екстериторіальності, та прийнято рішення №60, яким відмовлено позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Вказаним рішенням встановлено, що страховий стаж позивачки становить: 31 рік 10 місяців 06 днів, пільговий стаж за Списком №2 - 25 років 03 місяців 04 дні.

Спірним рішенням не зараховано до пільгового стажу роботи згідно із довідкою від 06.02.2023 №77 періоди роботи:

з 21.02.2005 по 02.01.2006, оскільки за даний період відсутні відомості про проведення атестації робочих місць за умовами праці;

з 03.01.2006 по 03.01.2011, оскільки до наказу від 03.01.2006 №7 про висновки проведення атестації не долучено перелік професій і посад, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.

В призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачці відмовлено,у зв`язку із не досягненням необхідного пенсійного віку.

Листом від 09.03.2023 № 0400-010228-8/30380 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направило позивачці рішення за результатами розгляду заяви від 08.02.2023 про відмову в призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Не погоджуючись з відмовою відповідача - 2 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

Відповідач-2, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням нею пенсійного віку 55 років, виходив з положень п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Відповідно до наведеної норми на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Як встановлено судом вище, на дату звернення до пенсійного органу із заявою від 08.02.2023 позивачці виповнилось 50 років.

Наявність у позивачки загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідачем не заперечувалось.

Щодо досягнення позивачкою необхідного віку, який би давав останній право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про помилкове застосування до спірних правовідносин вказаної відповідачем-2 норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

На час виникнення спірних правовідносин правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV (в редакції Закону № 2148-VIII), на який і посилається відповідач-2 в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (в редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До внесення змін Законом № 213-VIII у статтю 13 Закону № 1788-ХІІ пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XIІ було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Тобто Законом №213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015, віковий ценз для жінок у 50 років збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

23.01.2020 Конституційним Судом України прийнято рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII».

Конституційний Суд України у вказаному рішенні, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

За змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої статті13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.

Таким чином, відносно позивачки правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №2, який складає 50 років за пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у редакції Закону №2148-VIII.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки Закону, а саме: положенням пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, виходячи з такого.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV, на який посилається відповідача-1 в оскаржуваному рішенні.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своєму рішенні від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20, яке підтримане постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021, вказав, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

За таких обставин та правового регулювання вбачається, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон №1788-ХІІ як більш сприятливий закон, який передбачає право позивачки на пенсію за віком на пільгових умовах після досягнення нею віку 50 років, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.02.2023 №60 про відмову позивачці у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у зв`язку з недосягненням позивачкою необхідного для цього пенсійного віку є протиправним.

Щодо не зарахування скаржником до страхового стажу позивачки періоду роботи з період з 21.02.2005 по 02.01.2006, оскільки за даний період відсутні відомості про проведення атестації робочих місць за умовами праці, та періоду з 03.01.2006 по 03.01.2011, оскільки до наказу від 03.01.2006 №7 про висновки проведення атестації не долучено перелік професій і посад, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, суд апеляційної інстанції також погоджується з судом першої інстанції.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 4.2 Порядку № 383 передбачено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Суд звертає увагу, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відтак, посилання відповідача 2 на відсутність даних про проведення атестації робочого місця не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії позивачці.

За таких обставин, суд вважає безпідставним не зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача за Списком №2 з 21.02.2005 по 02.01.2006.

Разом з цим, статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Водночас, пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до відомостей з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 02.09.1992 та довідки про підтвердження пільгового трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 06.02.2023 №77, позивачка в спірний період працювала на посадах, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, а саме за період з 16.01.2003 (наказ №108к від 14.08.1996) по 02.08.2016 виконувала в гірничому виробництві; ведення гірничих і інших видів робіт з метою видобутку вугілля, підземним способом за професією машиніст підіймальної машини дільниці монтажно-демонтажних робіт №2, стаціонарного обладнання №2 з повним робочим днем на поверхні, що передбачено Списком №2 розділ І підрозділ І позиція І.Іа. Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року, відповідно до ч.2 п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом встановлено, що за весь період її роботи по професії машиністом підіймальної машини з повним робочим днем (з 13.06.1995 по 06.02.2023), дана професія підтверджена атестацією робочого місця, а саме наказом № 120-к від 22.02.1995, № 108 від 21.02.2000, листом № 003/707-1-306 від 03.08.2006 продовжено термін дії атестації (з 22.02.2005 по 03.01.2006), розпорядженням № 7 від 03.01.2006, № 10 від 04.01.2001, № 155 від 10.01.2013, № 4883 від 15.12.2015, наказом № 9095 від 01.12.2020, наказом № 580 від 28.01.2022, довідкою виданої на підставі особистої карки форми Т-2, наказів керівника підприємства, особових рахунків про заробітну плату, довідника ЕТКС, атестації робочого місця, Списку 2 постанов Ради Міністрів СССР № 1173 від 22.08.1956, Ради Міністрів СССР № 10 від 26.01.1991, постанов КМУ № 162 від 11.03.1994, № 36 від 16.01.2003, №461 від 24.06.2016.

Отже, не зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 03.01.2006 по 03.01.2011 позивачки за Списком №2 є протиправним.

Враховуючи викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 16.02.2023 №60 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд першої інстанції правильно виходив з того, що за встановлених обставин належним та ефективним способом захисту права буде зобов`язання відповідача - 2 призначити позивачці пенсію, оскільки це є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і такий спосіб захисту права не можливо визнати втручанням у дискреційні повноваження відповідача 1, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії, яке були предметом судового контролю у межах цієї справи.

При цьому оскільки в спірному випадку заява позивачки про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області і саме цим пенсійним органом прийнято оскаржуване позивачкою рішення, тому суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вчинити певні дії з метою поновлення порушених прав позивачки.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2023 року у справі № 160/8364/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко