Справа № 500/3077/23
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3077/23 пров. № А/857/16711/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Носа С. П.
Кухтея Р.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року (ухвалене у м. Тернопіль, за правилами спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Мірінович У.А., дата складання повного тексту рішення- 04 серпня 2023 року) у справі № 500/3077/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №26 від 11.05.2023 щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу з 12.05.2023 до пільгового стажу періоди роботи на Бережанському склозаводі (ВАТ «Бережанський склозавод») з 14.12.1990 по 25.01.1993 на посаді опалювальника на карусельній машині, з 26.01.1993 по 20.02.2005 на посаді відпальника скловиробів, з 21.02.2005 по 22.12.2006 на посаді набирача скломаси, з 21.02.2005 по 22.12.2006 на посаді набирача скломаси, з 23.12.2006 по 08.12.2008 та з 03.07.2009 по 05.08.2009 на посаді складальника скломаси;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу з 12.05.2023 до страхового стажу відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» додаткові роки за періоди роботи з 21.02.2005 по 22.12.2006, з 23.12.2006 по 08.12.2008 та з 03.07.2009 по 05.08.2009 на посадах, передбачених Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких дає право на пенсію на пільгових умовах;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити позивачу з 12.05.2023 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213- VIII.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №26 від 11.05.2023 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.05.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три гривні) гривень 60 коп. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судове рішення прийнято з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що позивач не набула права на пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки не має для цього необхідного віку 55 років. При цьому відповідач зазначив, що пенсія за віком на пільгових умовах за Списком № 2 призначається на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки перша норма є спеціальною у спірних правовідносинах. Крім того зазначає, що до пільгового стажу не зараховано: період роботи згідно з довідками від 28.11.2022 №28/11/17, №28/11/18, №28/11/19 та від 03.05.2023 №03/05/1, №03/05/2, оскільки довідки видані за підписом однієї особи- ліквідатора підприємства.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги відповідачі повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлена шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на момент звернення до ПФУ досягла вікового цензу за пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від №213-VIII від 02.03.2015, який підлягає до застосування у спірних правовідносинах як найбільш сприятливий.

Щодо рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в частині не зарахування позивачу до пільгового стажу жодного з її періодів трудової діяльності, то зважаючи на надані до матеріалів судового справи докази в підтвердження трудової зайнятості позивача на посадах згідно Списку №1 та №2, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача на Бережанському склозаводі (ВАТ «Бережанський склозавод») з 14.12.1990 по 25.01.1993 на посаді опалювальника на карусельній машині, з 26.01.1993 по 20.02.2005 на посаді відпальника скловиробів, з 21.02.2005 по 22.12.2006 на посаді набирача скломаси, з 21.02.2005 по 22.12.2006 на посаді набирача скломаси, з 23.12.2006 по 08.12.2008 та з 03.07.2009 по 05.08.2009 на посаді складальника скломаси підлягають зарахуванню до пільгового стажу.

При цьому, з метою повного та належного захисту прав позивача, суд першої інстанції вважав, що ефективним та належним способом захисту порушеного права позивача в даній справі є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву позивача від 03.05.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.05.2023, то суд вважав цю вимогу передчасною, оскільки належний орган Пенсійного фонду ще не вирішив питання про зарахування зазначеного періоду роботи позивача до стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно із пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 квітня 2023 року позивач звернулася вперше до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком №2.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (за принципом екстериторіальності) №26 від 19.04.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком за Списком №2 згідно заяви від 12.04.2023, оскільки позивач має страховий стаж 22 роки 09 місяців 14 днів, пільговий стаж - 12 років 01 місяць 19 днів пільгового стажу, з нього за Списком №1 - 00 років 01 місяць 03 дні, однак не досягла на дату звернення 55 років та немає необхідного «страхового» стажу на дату призначення пенсії відповідно до підпункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також вказано, що зокрема до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 14.12.1990 по 25.01.1993 згідно довідки №28/17/17 від 28.11.2022 (в довідці не зазначено позиція виробництва, роботи, професії, посади згідно постанови КМУ №10 від 26.01.1991), з 21.02.2005 по 08.12.2008 по Списку №1 згідно довідки № 28/11/28 від 28.11.2022 (посада, зазначена у пільговій довідці, не відповідає посаді, зазначеній в трудовій книжці та в наказі про результати атестації робочих місць від 30.12.2000).

Позивач вказаного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не оскаржила, однак, 03.05.2023 повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із аналогічною заявою, додавши до неї додаткові довідки.

Для прийняття рішення за результатами поданої 03.05.2023 заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийняло рішення №26 від 11.05.2023 про відмову у призначенні пенсії позивачу.

Приймаючи вказане рішення, відповідачем зазначено, що станом на дату звернення позивач досягла 49 років 11 місяців, до страхового стажу позивача згідно долученої форми РС-право зараховано всі періоди трудової діяльності в обсязі 22 роки 9 місяців 14 днів, та зазначено що пільговий стаж відсутній.

В обґрунтування прийнятого рішення відповідачем вказано, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно з довідками №28/11/17, №28/11/18, №28/11/19 від 28.11.2022 та №03/05/1, №03/05/2 від 03.05.2023, з підстав того, що довідки видані за підписом однієї особи-ліквідатора підприємства. Питання зарахування до пільгового стажу періодів роботи, зазначених у вищевказаних довідках, буде розглянуто після надходження акту перевірки факту пільгової роботи. Також у рішенні зазначено, що у зв`язку із тим, що позивач не досягла віку 55 років вирішено відмовити у призначенні пенсії відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи вищезазначене, відповідач вказав, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки відсутній необхідний пільговий стаж роботи за Списком № 2 та позивач не досягла передбаченого законом пенсійного віку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 статті 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі -Закон №1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (далі - Закон № 213-VIII), який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України (далі - КСУ) № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що належать до застосування відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Відповідно колегія суддів вважає, що відмова пенсійного органу в призначенні позивачці пенсії з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку у 55 років, визначеного пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зміни до Закону № 1058-IV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом № 2148-VIII від 3 жовтня 2017 року, тобто раніше ухвалення КСУ Рішення № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року. Тому відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ раніше визнав неконституційним. При цьому, рішення КСУ про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю.

При цьому, суд не вважає за можливе надавати оцінку положенням Закону № 1058-IV щодо їх відповідності чи невідповідності Конституції України в межах цієї справи, оскільки, як зазначено вище, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду в рішенні від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20 (№Пз/9901/32/20). При цьому, це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є оскарження дій територіального органу Пенсійного фонду України щодо вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах, для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Обставинами зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права, є: а) позивач - особа, яка: звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 з підстав, визначених статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»; на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років; набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»; б) відповідачем є орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, як найбільш сприятливі, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в частині покликання на те, що позивач не досягла встановленого віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, - є протиправним.

Щодо доводів апелянта про те, що до пільгового стажу не зараховано: період роботи згідно з довідками від 28.11.2022 №28/11/17, №28/11/18, №28/11/19 та від 03.05.2023 №03/05/1, №03/05/2, оскільки довідки видані за підписом однієї особи- ліквідатора підприємства, то колегія суддів зазначає, що законодавством не визначено такої заборони щодо підпису довідок.

Відповідно до пункту 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт; професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383), для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Згідно п.1 Порядку № 637, стаж роботи встановлюється на підставі документів, виданих архівними установами. Відповідно до п.20 порядку приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як вбачається зі змісту долучених до матеріалів справи довідок на підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, вони містять необхідні дані та видані підприємством-зберігачем матеріалів на підставі первинних документів які знаходяться на зберіганні, а саме: наказів про прийом на роботу, переводи, звільнення, наказів про присвоєння розрядів, надання чергових відпусток, відомості по зарплаті (а.с.22-27).

Також суд зауважує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його первинних документах. Помилки в заповненні первинних документів не може бути підставою для виключення спірного періоду роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за неналежний порядок їх ведення та заповнення з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 провадження №К/9901/1298/17.

Крім того, суд зазначає, що за положенням ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N 1566/11846.

Згідно п. 1.9 Порядку № 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

За п. 3.3 Порядку, орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Згідно до п. 4.3. Порядку, рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Тобто, відповідач мав можливість витребувати у позивача додаткові докази що підтверджують стаж та витребувати необхідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб для оформлення пенсії, однак суду не надано інформації щодо витребування таких доказів, чим, на думку суду, відповідач порушив права позивача на належне підтвердження стажу для отримання пенсії.

За наведених обставин справи, зважаючи на надані до матеріалів справи докази в підтвердження трудової зайнятості позивача на посадах згідно Списку №1 та №2, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підтвердження пільгового страхового стажу у ОСОБА_1 в розрізі спірних періодів.

При цьому судом правильно зазначено, що з метою повного та належного захисту прав позивача, задля не порушення принцип розподілу влади, який заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя, найбільш ефективним та належним способом захисту порушеного права позивача в даній справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву позивача від 03.05.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у справі № 500/3077/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос