Справа № 420/18430/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хом`якової В.В.,

при секретарі Перебийніс Н.Ю., за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Чикшеєва Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації, Одеської обласної військової адміністрації

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації Одеської обласної військової адміністрації (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації, Одеської обласної військової адміністрації за № 23/к від 19.06.2023 "Про звільнення ОСОБА_1 ",

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління розвитку земельних відносин Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації (після зміни найменування - на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління розвитку територій, меліорації ти рибного господарства Департаменту аграрної політики, продовольства та земелышх відносин Одеської обласної державної адміністрації) з 19 червня 2023 року.

- стягнути з Департаменту агарної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації, на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з відрахуванням обов`язкових платежів.

- стягнути з Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50 000,00 грн.

В позові вказано, що ОСОБА_1 працював на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління розвитку земельних відносин Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації. Наказом Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин за № 23/к від 19.06.2023 позивача звільнено з посади заступника директора Департаменту - начальника управління розвитку земельних відносин Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації 19.06.2023 року відповідно до п. 1 ч, 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу". Вважає своє звільнення незаконним, оскільки скорочення штату не відбулось. Управління розвитку земельних відносин, в якому він працював начальником, було перейменовано на Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства, при цьому кількість штатних одиниць управління збільшилася з 12 до 15 штатних одиниць. Скорочення посад в Департаменті аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації також не відбулось - 31 шт. одиниця залишилась. В свою чергу, посада позивача була перейменована з "заступника директора Департаменту - начальника управління розвитку земельних відносин Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації" на "заступника директора Департаменту - начальника управління розвитку територій меліорації та рибного господарства Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації". Сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Позивачу було запропоновано перевестись на посаду головного спеціаліста відділу розвитку меліорації та рибного господарства Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації з меньшим посадовим окладом 5800 грн., не на аналогічну посаду, а на посаду нижчу, відносно тої , яку він займав. Також зазначає, що при його звільненні з посади не дотримано вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України і не запропоновано всіх наявних вакантних посад в установі, які існували на день звільнення, та не враховано його переважне право на залишення на роботі як такого, що має тривалий безперервний стаж роботи на в установі та профільну освіту. На переконання позивача, його було протиправно звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" та не було повідомлено про вивільнення у передбаченому законом порядку, відповідачем застосовано вибірковий підхід при визначенні осіб, які підлягали скороченню, у дійсності скорочення займаної позивачем посади не відбулося, а звільнення пов`язано виключно з особистими мотивами керівництва Департаменту.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, просить поновити на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління розвитку земельних відносин Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації (після зміни найменування - на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації) з 19 червня 2023 року, з дати коли позивача було звільнено наказом, що оскаржується.

Щодо стягнення моральної шкоди, позивач посилається на те, що з моменту незаконного звільнення перебував у невизначеному стані щодо своєї трудової діяльності, не має повноцінної можливості заробляти на життя, що спричиняє постійне нервове напруження, незаконне звільнення знизило його ділову репутацію та вплинуло на відносили із колегами та вилинуло на його емоційно-психологічний стан. Крім того, незаконність звільнення призвело до перебування позивача у пригніченому стані та емоційному перенапруженні, загострило хвороби позивача, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується копією Довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серія 10 ААВ № 580312, видана 09.10.2013 року. Незаконне звільнення позивача призвело до втрати життєвого комфорту та нормальної життєдіяльності як у професійній сфері так і у приватному житті. Тривалий стан невизначеності, в якому позивач перебуває через незаконне звільнення, є доведеним та обґрунтованим і свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між незаконним звільненням та його стражданнями і приниженнями.

Ухвалою від 26.07.2023 відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання на 31.08.2023.

14.08.2023 надійшов відзив на позовну заяву , в якому відповідач зазначає, що 18.05.2023 у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Департаменту та скороченням посади, яку обіймає позивач, йому було вручено попередження про звільнення. Одночасно позивачу було запропоновано перевестись на посаду головного спеціаліста відділу розвитку меліорації та рибного господарства Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства Департаменту, тобто не на аналогічну посаду, а посаду нижчу відносно тої, яку він займав. Оскільки позивач відмовився від запропонованої посади наказом Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації № 23/к від 19.06.2023 ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника директора Департаменту - начальника Управління розвитку земельних відносин Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації. Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" передбачено декілька самостійних підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення. Ними є (поміж іншим) скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців. Тож, у відповідача були правові підстави для повідомлення позивача про наступне звільнення в порядку, визначеному статтею 87 Закону України "Про державну службу". Відповідач стверджує, що фактично відбулась саме зміна структури Департаменту, в ньому були утворені нові структурні підрозділи з новими функціями та повноваженнями. Відповідно, старі структурні підрозділи, так само як і посади в них, були ліквідовані. Раніш Управління розвитку земельних відносин складалось з відділу з питань використання земель та водних об`єктів та відділу розвитку територій, меліорації та залучення інвестицій, начальник управління був одночасно заступником директора Департаменту . Дійсно, чисельність затвердженого штатного розпису Департаменту внаслідок проведеної реструктуризації не змінилась, але фактично було ліквідовано такий структурний підрозділ Департаменту, як Управління розвитку земельних відносин, створено нові структурні підрозділи. Функції, завдання, права та повноваження кожного ліквідованого внаслідок реорганізації структурного підрозділу Департаменту було перерозподілено у відповідності до нової структури з новими посадами, в тому числі керівними. Стосовно функціональних завдань посади, яку займав позивач (ліквідованої внаслідок проведеної реорганізації), та тієї посади, яку позивач вважає такою, на яку його мало б бути переведено, то порівняння посадових інструкцій цих посад вказує на абсолютну безпідставність тверджень позивача. Так, посадова інструкція заступника директора Департаменту-начальника Управління розвитку земельних відносин, затверджена 14 травня 2021 року, встановлює, що ця посада передбачається у складі структурного підрозділу - Управління розвитку земельних відносин Департаменту. Водночас, найменування посади в одному із структурних підрозділів Департаменту, створеного в результаті реорганізації Департаменту, визначено як заступник директора Департаменту - начальник Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства. З незрозумілих причин позивач вимагає поновлення його на роботі саме на цій посаді. Із посадових інструкцій вбачається, що вказані вище посади віднесено до різних структурних підрозділів: Управління розвитку земельних відносин Департаменту (ліквідовано) та Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства (створене внаслідок реорганізації). Порівняльний аналіз мети посади, основних посадових обов`язків та прав посад заступника директора Департаменту - начальника Управління розвитку земельних відносин (у відповідності до посадової інструкції від 14 травня 2021) та заступника директора Департаменту - начальника Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства (у відповідності до посадової інструкції від 31 травня 2023 року) вочевидь не дублюються та не співпадають до тієї міри, щоб можна було стверджувати про формальну зміну назв структурних підрозділів Департаменту. На момент повідомлення позивача про звільнення, а також на момент прийняття оскарженого наказу, в структурі Департаменту не було інших рівнозначних вакантних посад, на які можна було б перевести позивача. Так, наказом від 17 травня 2023 року № 6/к "Про Призначення ОСОБА_2 " ОСОБА_2 було призначено на посаду заступника директора Департаменту - начальника Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства Департаменту аграрної політики, промисловості та земельних відносин Одеської ОДА. Саме з цих причин позивачу було запропоновано ту посаду, яка на той момент була вакантною. Втім, позивач від такого переведення відмовився, що й стало підставою для його звільнення. Відповідач вважає, що наказ № 23/к від 19.06.2023 р. "Про звільнення ОСОБА_1 " було прийнято у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідач також зазначає, що позивач має сплатити судовий збір за пред`явлення вимоги про стягнення моральної шкоди, яка є майновою вимогою, якщо вона визначена у грошовому або іншому майновому вимірі, правовим наслідком відшкодування якої є грошове або інше майнове стягнення на користь позивача (стягнення грошових коштів, витребування майна, визнання права на майно тощо). Оскільки позивач не сплатив судовий збір, позов має бути залишений судом без руху.

08.09.2023 представником відповідача подані додаткові пояснення, в яких вказує, що звільнення працівника з метою звільнення займаної ним посади та подальшого призначення на цю посаду особи, яка вивільняється на підставі статті 87 ЗУ "Про державну службу", віднесено до дискреційних повноважень суб`єкта призначення, та не є його обов`язком. Посилання позивача в позовній заяві на норми Кодексу законів про працю України є помилковим, адже ці норми матеріального права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Після внесення змін до частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" законодавцем врегульовано процедуру припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, у тому числі скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури. З дня набрання чинності вказаними змінами до Закону дія норм законодавства про працю не поширюється на державних службовців у цій частині відносин.

17.10.2023 представник позивача надав додаткові пояснення, в яких звертає увагу суду на те, що відповідач повинен був запропонувати рівноцінну посаду та всі інші вільні посади, які передбачена новим штатним розписом, а в разі, якщо на таку посаду претендують також інші працівники, роботодавець зобов`язаний був провести порівняльний аналіз продуктивності їхньої праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі, як це передбачено частиною першою статті 42 КЗпП України, чого зроблено не було. посилається на постанову Верховного суду від 23 лютого 2023 року по справі №140/9066/21, в якій наголошено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю (п. 50 Постанови). Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 807/3588/14, від 27 травня 2020 року у справі №813/1715/16 та інших, повторював, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення. (п.51 постанови). У постанові від 13 жовтня 2021 року по справі № 360/2308/20 Верховний Суд підкреслив, що відносини публічної служби в основі своєї правової природи є наслідком реалізації не тільки права на участь в управлінні державними справами через забезпечення доступу до державної служби, визначеного статтею 38 Конституції України, але і права на працю, оскільки перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації права на працю, закріпленого у статті 43 Конституції України, а тому за правовою позицією Верховного Суду України, сформованою у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 21-389а13, до відносин публічної служби застосовуються норми трудового законодавства в частині неврегульованій спеціальним законодавством. Усталеною є також судова практика субсидіарного застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, з приводу яких виник спір, у значенні різновиду аналогії закону як засобу подолання прогалин спеціального законодавства. Тож, враховуючи відсутність у спеціальному законі норм, які б урегульовували особливості вивільнення державних службовців, зокрема, у разі скорочення посади без скорочення чисельності або штату державних службовців, незважаючи на виключення зі статті 87 Закону N 889-ІІІ бланкетної (відсилочної) норми щодо застосування законодавства про працю при визначенні процедури вивільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої цієї статті, Верховний Суд погоджується з доводами позивачки про необхідність застосування до спірних правовідносин положень КЗпП України на підставі частини третьої статті 5 Закону № 889-VIII.

17.10.2023 відповідач надав суду додаткові пояснення про те, що постановою Кабінету Міністрів України від 24 травня 2021 року № 539 "Деякі питання розподілу окремих повноважень центральних органів виконавчої влади у сфері меліорації земель" було внесено зміни до Положення про Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2020 року № 614, та Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 124, згідно з якими функції щодо забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері меліорації земель та експлуатації державних водогосподарських об`єктів комплексного призначення, міжгосподарських зрошувальних і осушувальних систем передано від Міндовкілля до Мінагрополітики. З огляду на зміни повноважень центральних органів влади з цих питань було впроваджено зміни і в структурі всіх обласних державних адміністрацій в Україні і в тому числі в Одеській ОДВА, а саме - перерозподілено функції та обов`язки деяких департаментів та управлінь з відповідною передачею їм повноважень в сфері меліорації та водних біоресурісів.

В результаті проведеної реструктуризації Департаменту АПК, до сфери відповідальності створеного Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства, віднесено питання розвитку територій, меліорації та рибного господарства. У зв`язку з цим, очільник цього Управління повинен мати певний набір компетенцій в зазначених питаннях. тому на посаду начальника новоствореного Управління була призначена ОСОБА_2 , яка має вищу освіту за спеціальністю "правознавство", має досвід роботи в органах внутрішніх справ, що дозволяє їй на більш фаховому рівні займатись питанням пошкоджених (знищених, зниклих) елементів меліоративних систем, а також питаннями боротьби із випадками браконьєрства у рибному господарстві, має досвід роботи на посаді начальника відділу державного контролю за використанням та оформленням земель № 4 управління з контролю та використанням земель Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

Відповідно до пункту 1.5 Регламенту Одеської обласної державної (військової) адміністрації, затвердженого розпорядженням начальника № 360/А-2017 від 28.04.2017 (зі змінами та доповненнями), Положення про структурні підрозділи облдержадміністрації розробляються керівниками таких підрозділів, погоджуються із заступниками голови (відповідно до розподілу обов`язків), а також з начальником юридичного управління апарату облдержадміністрації і затверджуються розпорядженням голови облдержадміністрації. На момент звільнення позивача з займаної ним посади Положення про управління розвитку земельних відносин в Департаменті аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації як такого не існувало. Відповідно, працівники Управління розвитку земельних відносин діяли на підставі Положення про Департамент аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації та структури та штатної чисельності Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської ОДА, затверджених Розпорядженням Голови Одеської ОДА № 14/од-2021 від 13.01.2021 р., а також посадових інструкцій, затверджених для кожної відповідної посади. Положення про Управління земельних відносин не було затверджено через те, що його керівник (яким був позивач) його не розробив. На дату звільнення позивача з займаної ним посади за ним обліковувалось більше 30 несвоєчасно виконаних та невиконаних резолюцій (доручень) керівництва, що характеризує позивача як несумлінного працівника. В той же час, Управління складалось з двох відділів, положення про роботу яких були затверджені, кожен відділ керувався цими регламентними документами. Посадові обов`язки саме позивача ним розроблено та затверджено не було, що залишало нерегламентованою лише посаду, яку займав позивач.

При порівнянні посад заступника директора Департаменту - начальника Управління земельних відносин та заступника Директора Департаменту - начальника Управління начальник управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства. відповідно до ("нової") посадової інструкції заступника директора Департаменту - начальника управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства, яка діє з 31.05.2023 , повноваження цієї посади обмежуються представництвом не всього Департаменту. як було раніше, а лише Управлінням. Крім того, додатково передбачено нове право - брати участь у нарадах, зборах, засіданнях з питань, що відносяться до компетенції Управління. Порівняно з попередньою редакцією, розширено мету створення нової посади, а саме - крім регулювання земельних відносин, як було встановлено в попередній посадовій інструкції, до мети посади додано забезпечення ефективного виконання закріплених напрямків роботи управління щодо реалізації на території області державної політики щодо розвитку територій, меліорації та рибного господарства, яких до цього часу не було. Відповідно до нової посадової інструкції новоутворена посада заступника директора Департаменту - начальника Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства передбачає значне розширення коло завдань та відповідальності цієї посади. Відповідно, особа, яка займає цю посаду, повинна мати значно ширше коло компетенцій, порівняно з посадою заступника начальника Департаменту - начальника Управління розвитку земельних відносин, обов`язки та коло відповідальності якого обмежувались питаннями регулювання земельних відносин.

Положення про Департамент аграрної політики, продовольства та земельних відносин у новій редакції було затверджено розпорядженням Голови ОДА від 29.08.2023 № 653/А-2023 . структуру, штатний розпис та кошторис Департаменту затверджує голова Одеської обласної державної адміністрації за пропозицією директора Департаменту. До моменту затвердження актів, якими затверджувалась нова структура та штатний розпис Департаменту, працівники, які займали відповідні посади, керувались в своїй діяльності положеннями посадових інструкцій, відповідними Положеннями про їх відділи, Положенням про Департамент, та відповідними нормами чинного законодавства, яке регламентує повноваження державних службовців та відповідних органів державної влади, а також нормами Закону України "Про державну службу".

Також відповідач вказує, що станом на 18 травня 2023 року в Департаменті було 16 вакансій, зокрема, головного спеціалісту відділу розвитку меліорації та рибного господарства управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства (4 вакансії), головного спеціалісту відділу фінансово-кредитної підтримки, розвитку територій та залучення інвестицій управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства (3 вакансії), головного спеціалісту сектору з питань використання земель та водних об`єктів управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства, провідного спеціалісту сектору з питань використання земель та водних об`єктів управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства.

31.08.2023 судове засідання не проводилось через неявку представників сторін, тому було призначено на 20.09.2023, в подальшому відкладено на 17.10.2023, та на 13.11.2023.

В судовому засіданні 13.11.2023 оголошено перерву на 23.11.2023.

Позивач та його представник в судових засіданнях підтримали позовні вимоги. Позивач заперечує відсутність розробленого на час його служби Положення про Управління земельних відносин та будь-які недоліки в роботі. Вважає що звільнення зі служби є наслідком негативних особистих відносин з директором Департаменту.

Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову.

23.11.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши учасників судового процесу, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 20.05.2021 призначений на посаду заступника директора Департаменту - начальника Управління розвитку земельних відносин Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації як переможець конкурсу зі збереженням 5 рангу категорії, присвоєно 4 ранг державного службовця.

Відповідно до структури та штатної чисельності Департаменту, затвердженого розпорядженням голови Одеської обласної державної адміністрації від 20 січня 2021 року № 58/од-2021, у складі Департаменту (31 шт. од.) було два Управління - з питань розвитку аграрного виробництва та переробної промисловості (14 шт.од.) та розвитку земельних відносин (12 шт. одиниць) та сектор правового та організаційного забезпечення, головний спеціаліст з питань персоналу. Управління розвитку аграрного виробництва та переробної промисловості складалось з начальника та трьох відділів: відділу агропромислового виробництва, технічної політики та безпеки праці (5 шт.од.), відділу з питань розвитку харчової та переробної промисловості ( 4 шт.од.), відділу фінансово-кредитної підтримки (4 шт.один.)

Управління розвитку земельних відносин (12 шт. один), яке очолював начальник управління (одночасно заступник директора Департаменту) складалось з відділу з питань використання земель та водних об`єктів (6 шт.од.) та відділу розвитку територій, меліорації та залучення інвестицій (5 шт. од.).

Розпорядженням голови обласної державної адміністрації, начальника обласної військової адміністрації від 15.05.2023 № 279/А-були внесені зміни до штатного розпису Департаменту. Відповідно до нової структури та штатної чисельності Департаменту загальна чисельність штатних одиниць не змінилась - 31 од., але змінився штат Управління з питань розвитку аграрного виробництва та переробної промисловості (10 шт.од.), та замість Управління розвитку земельних ресурсів (12 шт. од.) у складі Департаменту з`явилось Управління з розвитку територій, меліорації та рибного господарства (15 шт.од.), сектор правового та організаційного забезпечення став відділом правового та організаційного забезпечення (4 шт.од.)

У складі новоствореного Управління з розвитку територій, меліорації та рибного господарства передбачено відділ розвитку меліорації та рибного господарства (6 шт.од.), відділ фінансово-кредитної підтримки, розвитку територій та залучення інвестицій (5 шт.од), сектор з питань використання земель та водних об`єктів (3 шт. од.).

Наказом директора Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин від 17.05.2023 № 24 новий штатний розпис Департаменту був введений в дію 17.05.2023.

Наказом директора Департаменту від 17.05.2023 № 6/к призначено ОСОБА_2 на посаду заступника директора Департаменту - начальника Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської ОДА з 18.05.2023.

18.05.2023 позивача було попереджено про наступне звільнення та запропоновано перевестись на посаду головного спеціаліста відділу розвитку меліорації та рибного господарства Управління з розвитку територій, меліорації та рибного господарства Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної, адміністрації з посадовим окладом - 5800 грн.

Наказом директора Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин від 19.05.2023 № 25а затверджено Положення про Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства.

Посадова інструкція на посаду заступника директора Департаменту - начальника Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства, була затверджена директором Департаменту 31.05.2023.

Наказом Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної військової адміністрації Одеської обласної державної адміністрації за № 23/к від 19.06.2023 року "Про звільнення ОСОБА_3 " звільнено ОСОБА_1 з посади заступника директора Департаменту - начальника управління розвитку земельних відносин Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації 19.06.2023 року відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Позивач вважає наказ Одеської обласної військової адміністрації, Одеської обласної державної адміністрації № 23/к від 19.06.2023 "Про звільнення ОСОБА_1 " протиправним та таким, що підлягає скасуванню, тому звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу". Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Зі змісту спірних правовідносин слідує, що такі склалися з приводу звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора Департаменту - начальника управління розвитку земельних відносин Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону "Про державну службу" № 889-VIII.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є (поміж іншим) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Оскільки п.1 ч.1 ст.87 вказаного закону містить декілька підстав припинення державної служби, а в наказі про звільнення не конкретизовано яка саме була підстава припинення, суд виходить з того, що в попередженні про звільнення та у відзиві на позовну заяву, додаткових поясненнях відповідача викладена підстава припинення державної служби позивача - скорочення посади, яку він займав, внаслідок зміни структури державного органу, безвідносно до змін в чисельності штатного розпису цього ж державного органу.

Ч.3 ст. 87 Закону передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Процедура вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) регламентована положеннями частини другої статті 40, статей 42, 49-2 цього Кодексу, що містять юридичні гарантії забезпечення прав працівників від незаконного звільнення та сприяння у збереженні роботи, до яких можна віднести обов`язок роботодавця попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та вчинити дії щодо працевлаштування працівника, в тому числі з урахуванням переважного права на залишення на роботі, а також заборону на звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності або відпустки, крім випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Проте, відповідно до частини четвертої статті 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

При перевірці у контексті спірних правовідносин дотримання відповідачем наявності підстав для припинення державної служби - наявності змін структури або штатного розпису державного органу та скорочення посади, суд дійшов висновку. Що затвердження нового штатного розпису Департаменту, в якому замість Управління розвитку земельних відносин (12 шт. од.), яке очолював позивач, з`явилось Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства (16 шт. од.), не є доказом того, що посада позивача була скорочена внаслідок зміни структури або штатного розпису Департаменту, оскільки замість посади начальника Управління земельних відносин була створена нова посада - начальника Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства з тими самими повноваженнями, які були у позивача, та деякими новими повноваженнями. Разом з тим, на час попередження позивача про звільнення не було документального підтвердження зміни або розширення функціональних повноважень та обов`язків нової посади у порівнянні зі "старою", враховуючи, що посадова інструкція начальника Управління розвитку територій. Меліорації та рибного господарства була затверджена тільки 31.05.2023. Тому не було належних підстав для такого попередження про звільнення.

Відповідач так і не пояснив причин , за яких новостворена посада начальника Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства не була запропонована позивачу. А станом на день попередження про звільнення (18.05.2023) вже була зайнятою іншою особою ОСОБА_2 , яку призначено 17.05.2023, і попередня посада якої не була пов`язаною зі сферою меліорації та водних біоресурсів. А саме на відсутності такого досвіду у позивача і наполягає відповідач, як на підставу звільнення останнього. Попередньою посадою ОСОБА_2 була посада начальника відділу державного контролю за використанням та оформленням земель Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, крім цього, вона мала досвід роботи в органах внутрішніх справ.

Суд також приймає до уваги, що станом на час попередження про звільнення позивача не було розроблено та затверджено нове положення про Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства, а також не було затверджено нового Положення про Департамент аграрної політики, продовольства та земельних відносин. Тому відповідач не мав ніякої можливості порівнювати чим відрізняється посада, яку займав позивач, від тієї посади, яка була зазначена у новому штатному розписі.

Тому суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про правомірність звільнення позивача через скорочення посади служби внаслідок зміни структури державного органу без скорочення чисельності або штату службовців та про відсутність можливості пропозиції для позивача іншої рівноцінної посади.

Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11 червня 2020 року у справі № 826/19187/16 та від 24 липня 2020 року у справі № 816/654/17, вказував, що саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

Так само оптимізація системи державних органів чи структури окремого державного органу, унаслідок яких змінюється назва посади, належність посади державної служби до певної категорії посад; основні посадові обов`язки, є зміною істотних умов державної служби, що за змістом та юридичними наслідками не є беззаперечною підставою звільнення державного службовця.

Відповідач не спростував доводи позивача про те, що функції та завдання Управління з розвитку земельних відносин та новостворенного Управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства не є подібними, а кваліфікаційні вимоги до посади начальників вказаних управлінь не є тотожними, що основні посадові обов`язки позивача залишились .

Верховний Суд у постанові від 23.02.2023 по справі № 140/9066/21 наголосив, що суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю (п. 50 Постанови).

Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справах №№ 140/90/20, 260/261/20 та від 20 вересня 2021 року у справі № 340/221/20, зазначив, що виключення зі статті 87 Закону № 889-VIII бланкетної (відсилочної) норми щодо застосування законодавства про працю при визначенні процедури вивільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої цієї статті не вказує на заборону щодо його застосування, враховуючи приписи частини третьої статті 5 цього Закону та неврегульованість цим Законом відповідних правовідносин. Приписи частини п`ятої статті 40 КЗпП України вказують лише на можливість врегулювання спеціальним законом особливостей застосування порядку звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом першим частини першої цієї статті. Колегія суддів уважала за необхідне підкреслити, що відносини публічної служби в основі своєї правової природи є наслідком реалізації не тільки права на участь в управлінні державними справами через забезпечення доступу до державної служби, визначеного статтею 38 Конституції України, але і права на працю, оскільки перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації права на працю, закріпленого у статті 43 Конституції України, а тому за правовою позицією Верховного Суду України, сформованою у постанові від 06 листопада 2013 року у справі # 21-389а13, до відносин публічної служби застосовуються норми трудового законодавства в частині неврегульованій спеціальним законодавством… Тож, враховуючи відсутність у спеціальному законі норм, які б урегульовували особливості вивільнення державних службовців, зокрема, у разі скорочення чисельності або штату державних службовців, на момент виникнення спірних, незважаючи на виключення зі статті 87 Закону № 889-Ш бланкетної (відсилочної) норми щодо застосування законодавства про працю при визначенні процедури вивільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої цієї статті, Верховний Суд погоджується з доводами позивачки про необхідність застосування до спірних правовідносин положень КЗпП України на підставі частини третьої статті 5 Закону №889-VIII.

Однією з правових гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. При цьому, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Тож у випадку фактичного скорочення займаної працівником посади йому має бути запропонована рівноцінна посада, передбачена новим штатним розписом, а в разі, якщо на таку посаду претендують також інші працівники, роботодавець зобов`язаний провести порівняльний аналіз продуктивності їхньої праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі, як це передбачено ч.1 ст. 42 КЗпП України.

У процесі цього аналізу, як правило, враховуються такі обставини, як: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалої тимчасової непрацездатності, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо. Інша вакантна робота, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду пропонується в разі відсутності рівноцінної посади. Рівень кваліфікації визначається в залежності від освіти працівника та здобутих ним навичок під час виконання робіт за певною спеціальністю, а продуктивність праці вимірюється певними виробничими (службовими) показниками. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. Тобто у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. І лише за умови встановлення, що у всіх працівників є рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, можна аналізувати, хто з них має переважне право на залишення на роботі згідно з частиною другою статті 42 КЗпП України. Крім того, при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Відповідач повинен був запропонувати рівноцінну посаду, в тому числі і яка передбачена новим штатним розписом, а в разі, якщо на таку посаду претендують також інші працівники, роботодавець зобов`язаний був провести порівняльний аналіз продуктивності їхньої праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі, як це передбачено частиною першою статті 42 КЗпП України, чого зроблено не було.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що наказ Департаменту аграрної політики, продовольства тa земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації, Одеської обласної військової адміністрації за № 23/к вiд 19.06.2023 року "Про звільнення ОСОБА_1 " є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі "Волков проти України", звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як способу відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

За таких підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом поновлення на посаді, з якої був звільнений, з 19.06.2023. Прохання позивача поновити його на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління розвитку територій, меліорації та рибного господарства Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації, не підлягає задоволенню, оскільки за приписами статті 235 Кодексу законів про працю України позивач має бути поновлений саме на попередній посаді, з якої був незаконно звільнений.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Україні від 08.02.1995 №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п.5 Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата позивача згідно довідки Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин від 04.08.2023 № 110/АПК становить 1292 грн. 95 коп. виходячи із зарплати 45253 грн. 17 коп. за квітень, травень 2023 року та 35 відпрацьованих робочих днів. Період прогулу червень-листопад - 113 робочих днів.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.06.2023 по 23.11.2023 у розмірі 146103 грн. 35 коп. (113 днів х 1292 грн. 95 коп.).

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до пунктів 8 та 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частин 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За правилами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Позивач зазначив в позовній заяві, що з з моменту незаконного звільнення перебуває у невизначеному стані щодо своєї трудової діяльності, не має повноцінної можливості заробляти на життя, що спричиняє постійне нервове напруження, незаконне звільнення знизило його ділову репутацію та вплинуло на відносини із колегами та вплинуло на його емоційно- психологічний стан. Крім того, незаконність звільнення призвело до перебування позивача у пригніченому стані , загострило хвороби, оскільки ОСОБА_1 є інвалідом 2групи загального захворювання.

З цього приводу суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

П. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Враховуючи усі наявні обставини справи, враховуючи дії відповідача, суд вважає, що позивачу була заподіяна моральна шкода. При цьому відповідач не довів, що його дії не заподіяли позивачу душевних страждань. Водночас, суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру моральної шкоди, як і не зазначено мотивів, з яких позивач виходив, визначаючи розмір моральної шкоди. Відтак позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що позивач має сплатити судовий збір за пред`явлення вимоги про стягнення моральної шкоди суд вважає безпідставним, оскільки вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. (ч.5 ст. 21 КАС України). П.13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір не справляється за позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Крім того, позивач є інвалідом 2-ї групи, тому звільнений від сплати судового збору п.9 ч.1 ст. 5 Закону "Про судовий збір".

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача; поновлення на попередній посаді; стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу . В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п.2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді, яку він обіймав на час звільнення - підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту аграрної політики, продовольства тa земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації, Одеської обласної військової адміністрації, за № 23/к вiд 19.06.2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 »

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту - начальника управління розвитку земельних відносин Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації з 19 червня 2023 року.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Стягнути з Департаменту аграрної політики, продовольства та земельних відносин Одеської обласної державної адміністрації (Одеської обласної військової адміністрації) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.06.2023 по 23.11.2023 в сумі 146103 (сто сорок шість тисяч сто три) гривні 35 коп.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністратвиного суду.

Повний текст рішення підписаний 05.12.2023.

Суддя В.В.Хом`якова