Справа № 520/24740/23
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 грудня 2023 року № 520/24740/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чугуївського відділу обслуговування громадян № 19 (сервісний центра) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чугуївського відділу обслуговування громадян № 19 (сервісний центра) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту відповідач-1, ГУ ПФУ в Харківській області), Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі по тексту відповідач-2, ГУ ПФУ у Київській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Чугуївського відділу обслуговування громадян № 19 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, якими до страхового стажу для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком не були зараховані періоди її роботи в Литовській PCP СРСР з 17.09.1980 по 05.02.1981, з 09.02.1981 по 13.02.1988, з 15.02.1988 по 29.01.1990 та в Литовській Республіці з 01.01.1992 по 18.11.1992р.;

- скасувати рішення № 60 від 07.07.2023 року Чугуївського відділу обслуговування громадян № 19 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову мені в призначенні на пенсію за віком;

- зобов`язати Чугуївський відділ обслуговування громадян № 19 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести нарахування моєї пенсії за віком, згідно мого звернення за датою 30.06.2023р. до відповідача за перерахунком пенсії з врахуванням періодів її роботи в Литовській PCP СРСР з 17.09.1980 по 05.02.1981, з 09. 02.1981 по 13.02.1988, з 15.02.1988 по 29.01.1990 та в Литовської Республіці з 01.01.1992 по 18.11.1992 (Литовська PCP СРСР та Литовська Республіка - загальна назва Литва);

- прошу суд зі свого боку підтвердити частину часу її роботи у в/ч НОМЕР_1 з 30.01.1990 по 31.12.1991, як страховий стаж в Україні, для неможливості ПФУ на далі визначення про цей період по іншому.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 30.06.2023р. звернулась до відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг (відділ обслуговування громадян № 19).

25 липня 2023 року позивачці в відділі обслуговування громадян № 19 було видано Рішення № 60 від 07.07.2023р., яким їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком, як в ньому вказано відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявниця не набула необхідного страхового стажу.... Вищезазначеним Рішенням відповідачем було визнано наявність у мене страхового стажу в кількості 20 років 06 місяців 23 дні та було зазначене, що право на пенсійні виплати в мене виникне з 28.06.2028 року.

Вважає дії та рішення відповідача протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 12.09.2023 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою від 17.10.2023 року залучено до участі у справі № 520/24740/23 в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Представником відповідача-1 надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області заява про призначення пенсії ОСОБА_1 не розглядалася. Рішення не приймалося.

Рішенням №160 від 07.07.2023 року Про відмову у призначенні пенсіі за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування головного управління Пенсійного фонду України у Київській області ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вважає Рішення №160 від 07.07.2023 року головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 таким, що прийняте з дотриманням норм чинного законодавства.

Так, пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 60 років. Вік заявника 60 років.

Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 30 років.

Згідно наданих до заяви документів про стаж роботи, страховий стаж особи становить 20 років 06 місяців 24 дня.

За доданими документами до страхового стажу позивачу не зараховано періоди:

- за записами трудової книжки від 17.09.1980 НОМЕР_2 з 17.09.1980 по 05.02.1981, з 09.02.1981 по 13.02.1988, з 15.02.1988 по 29.01.1990, робота в Литві, оскільки відповідно до Угоди між Україною та Литовською Республікою про внесення змін і доповнень до Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 08.12.2017, що ратифіковано 18.07.2022, кожна з договірних сторін призначає та виплачує пенсію за стаж набутий на її території.

Також не зараховано до стажу періоди роботи позивача з 01.01.1992 по 18.11.1992 роботи в росії, оскільки через повномасштабне вторгнення росії, Україна припинила дію Угоди між урядом України і урядом РФ про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн. Також відсутня інформація про сплату страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації.

Посилання позивача на положення Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, є безпідставним.

Так, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імені України ум. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР.

Документи, підтверджуючі стаж роботи в росії та інші документи по 31 грудня 1991 року, враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом російської федерації.

Представником відповідача-2 надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Необхідний страховий стаж, визначений частиною першою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 30 років. Вік Позивача 60 років. Страховий стаж становить 20 років 06 місяців 23 дні.

Згідно результатів розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано:

- за записами трудової книжки від 17.09.1980 НОМЕР_2 з 17.09.1980 по 05.02.1981, з 09.02.1981 по 13.02.1988, з 15.02.1988 по 29.01.1990, робота в Литві, оскільки відповідно до Угоди між Україною та Литовською Республікою про внесення змін і доповнень до Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 08.12.2017, що ратифіковано 18.07.2022, кожна з договірних сторін призначає та виплачує пенсію за стаж набутий на її території. -з 01.01.1992 по 18.11.1992 роботи в росії, оскільки з 01.01.2023 російською федерацією розірвано Угоду про гарантії громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

30.06.2023р. позивачка звернулась до відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг (відділ обслуговування громадян № 19).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (зі змінами внесеними Постановою Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України») після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення спеціалістом управління, за принципом екстериторіальності, був визначений структурний підрозділ Пенсійного фонду України, який сформував атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення) та електронну пенсійну справу, а саме - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, яке за наслідками розгляду заяви позивача від 07.07.2023 прийнято рішення № 60, яким їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:

- за записами трудової книжки від 17.09.1980 НОМЕР_2 з 17.09.1980 по 05.02.1981, з 09.02.1981 по 13.02.1988, з 15.02.1988 по 29.01.1990. робота в Литві, оскільки відповідно до Угоди між Україною та Литовською Республікою про внесення змін і доповнень до Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 08.12.2017, що ратифіковано 18.07.2022, кожна з договірних сторін призначає та виплачує пенсію за стаж набутий на її території, з 01.01 1992 по 18.11.1992 роботи в росії. оскільки з 01.01.2023 російською федерацією розірвано Угоду про гарантії громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Позивач не погодилася з правомірністю дій відповідача щодо не зарахування для обчислення стажу при призначенні йому пенсії періоду роботи її роботи в Литовській PCP СРСР з 17.09.1980 по 05.02.1981, з 09.02.1981 по 13.02.1988, з 15.02.1988 по 29.01.1990 та в Литовській Республіці з 01.01.1992 по 18.11.1992р. та звернулася до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 56, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3, 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З матеріалів справи вбачається, що до страхового стажу не зараховано період роботи за записами трудової книжки від 17.09.1980 НОМЕР_2 з 17.09.1980 по 05.02.1981, з 09.02.1981 по 13.02.1988, з 15.02.1988 по 29.01.1990, робота в Литві, оскільки відповідно до Угоди між Україною та Литовською Республікою про внесення змін і доповнень до Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 08.12.2017, що ратифіковано 18.07.2022, кожна з договірних сторін призначає та виплачує пенсію за стаж набутий на її території;

- з 01.01.1992 по 18.11.1992 роботи в росії, оскільки з 01.01.2023 російською федерацією розірвано Угоду про гарантії громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Порядок ведення трудових книжок, був урегульований «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162 та «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Згідно з п. 2.3 Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У п. 2.4 Інструкції № 58, зокрема, зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

При цьому, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Крім того, судом взято до уваги зміст положень Порядку № 637, відповідно до п. 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (п.4).

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Разом з тим, право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від дотримання відповідальною особою Інструкції про порядок ведення трудових книжок та належне зберігання архівної документації, оскільки трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Натомість, згідно із ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Тобто пенсійний орган, у випадку виявлення помилок, або неточностей у заповненні трудової книжки, має право звернутись до підприємств, організацій і окремих осіб, на яких працювала особа, що звернулась із заявою про призначення пенсії, із запитом про витребування відповідних документів, необхідних для визначення права на пенсію.

В той же час, дослідженням трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 17.09.1980 року встановлено, що позивач працювала:

- з 17.09.1980 по 05.02.1981 у швейному об`єднанні;

- з 09.02.1981 по 13.02.1988 лаборантом на військовій кафедрі;

- з 15.02.1988 по 29.01.1990 інженер Каунаської групи Латвійського відділу Державного проектного інституту.

Записи щодо прийняття та звільнення виконані чітко, без виправлень, з зазначенням документів, на підставі яких їх здійснено, запис про звільнення містить підпис посадової особи та печатку установи.

Щодо періоду роботи з 01.01.1992 по 18.11.1992 суд зазначає наступне.

Згідно наданої трудової книжки судом встановлено, що позивачку з 30.01.1990 прийнято за переводом на посаду інженера технолога у військову частину НОМЕР_1 та 18.11.1992 звільнено за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання відповідно до статті 25 ЗОГД Литви. Суд зазначає, що жодних доказів роботи у цей період у російській федерації матеріали справи не містять, також відповідних доказів не надано й представниками відповідачів. Позивачка приймалась на роботу та звільнялась з неї відповідно до трудового законодавства республіки Литви, а не російської федерації.

Тому у відповідачів відсутні підстави для відмови у зарахуванні вказаного періоду трудового стажу на підставі Угоди про гарантії громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Також суд зазначає, що для врегулювання питань, пов`язаних із призначенням та виплатою пенсії між Україною та Литовською Республікою укладено:

- Угоду між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення від 27.09.1994 (Угоду ратифіковано Законом № 166/95-ВР від 16.05.1995 року) (далі - Угода);

- Договір між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 23.04.2001, ратифікований Законом України від 10.01.2002 № 2928-III (далі - Договір);

- Угоду між Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством соціальної охорони і праці Литовської Республіки про порядок реалізації Договору між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення від 09.12.2015 (далі - Угода від 09.12.2015);

- Технічну угоду між Пенсійним фондом України та Службою закордонних виплат Управління фонду державного соціального страхування Литовської Республіки про порядок призначення, переказу та виплати пенсій від 19.01.2010.

Відповідно до статті 3 Угода охоплює нижчеперелічені види пенсій соціального страхування (трудові пенсії): а) пенсії по інвалідності; б) пенсії по старості (за віком); в) пенсії за вислугу років; г) пенсії в разі втрати годувальника.

Згідно із статтею 6 Угоди при визначенні права на пенсію повністю зараховується страховий (трудовий) стаж, в тому числі в пільговому обчисленні, набутий згідно з законодавством кожної Договірної Сторони, незалежно від того, яка частка страхового (трудового) стажу набута на території тієї чи іншої Договірної Сторони.

При призначенні пенсії на пільгових умовах та за вислугу років зараховується тільки стаж, набутий згідно з законодавством кожної з Договірних Сторін, у відповідній системі або на тій же посаді, роботі чи професії.

08.02.2002 року набрав чинності Договір.

Статтею 2 встановлено, що Договір поширюється на передбачені законодавством кожної із Сторін нижчеперераховані види соціального забезпечення: в Україні - пенсії за віком; пенсії по інвалідності; пенсії за вислугу років; пенсії у разі втрати годувальника; пенсії та відшкодування шкоди, завданої працівнику внаслідок трудового каліцтва, професійного захворювання, та у випадку його смерті з цих причин; допомоги по тимчасовій непрацездатності (хворобі), по вагітності та пологах; допомоги сім`ям з дітьми; допомоги по безробіттю; допомоги на поховання.

Згідно із частиною першою статті 3 Договору, цей договір регламентує соціальне забезпечення осіб, що проживають на території однієї із сторін, на яких поширювалось чи поширюється законодавство однієї або обох сторін.

Частинами 1 та 2 статті 5 Договору, визначено, що право на призначення пенсій та допомог особа набуває згідно з цим Договором та відповідно до законодавства тієї Сторони, на території якої набутий страховий (трудовий) стаж, що надає право на призначення пенсії та допомоги.

Якщо цим договором не передбачено інше, не може бути відмовлено у призначенні пенсії та допомоги, а також відшкодуванні шкоди, на які в особи виникає право відповідно до законодавства однієї сторони, а призначені не підлягають зменшенню, призупиненню або припиненню їх виплати з тієї причини, що ця особа проживає на території іншої сторони.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 Договору при встановленні права на пенсію, зумовлену накопиченням страхового (трудового) стажу, компетентна установа однієї сторони, з метою сумування стажу, враховує періоди страхування, накопичені відповідно до законодавства другої Сторони, за умови, що цей стаж не співпадає повністю або частково в часі.

Якщо законодавство однієї Сторони зумовлює призначення пенсій за стаж, накопичений у відповідній професії або на відповідній роботі, то при призначенні таких пенсій зараховуються періоди, накопичені на підставі законодавства іншої Сторони у тій же професії, або на тій же роботі. Якщо підсумовані таким чином періоди не відповідають умовам, що дають право на зазначені пенсії, то ці періоди зараховуються для призначення пенсій на загальних підставах.

Згідно із частиною другою статті 33 Договору при виникненні страхового випадку після набрання чинності цим Договором за весь страховий (трудовий) стаж, накопичений з 1 січня 1992 року, зобов`язання по наданню зацікавленій особі відповідної пенсії приймається Стороною, відповідно до законодавства якої цей стаж був накопичений. За весь страховий (трудовий) стаж, накопичений до 1 січня 1992 року на території колишнього СРСР, зобов`язання по наданню зацікавленій особі пенсії відповідно до чинного законодавства приймається Стороною, на території якої ця особа проживає в момент звернення за призначенням пенсії.

Угода від 09.12.2015 регулює порядок реалізації Договору, визначає компетентні установи, уповноважені призначати та виплачувати пенсії та допомогу згідно з Договором.

Статтею 3 Угоди від 09.12.2015 встановлено, що відповідно до пункту 3 статті 27 Договору компетентними установами в Україні, зокрема, є: Пенсійний фонд - з питань призначення, переказу та виплати пенсій, а також виплати допомоги на поховання пенсіонерів.

В даному випадку, враховуючи положення статті 13 Договору, для визначення права на пенсію, відповідачем повинно враховуватись також стаж, накопичений позивачем в Литовській Республіці.

Відтак, з урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови в зарахуванні періоду роботи з 01.01.1992 по 18.11.1992 у військовій частині НОМЕР_1 республіки Литва до загального страхового стажу позивачки є протиправними.

Окрім цього суд зазначає, що відповідно до розрахунку стажу позивачки період роботи з 30.01.1990 по 31.12.1991 у військовій частині НОМЕР_1 республіки Литва зарахований до трудового стажу, хоча трудовий стаж позивачки у військовій частині НОМЕР_1 , згідно наданої трудової книжки є безперервним до 18.11.1992р.

Таким чином, в межах позовної заяви та спірних правовідносин, судом перевірена правомірність не віднесення до страхового стажу вищезазначених періодів роботи позивачки.

Суд зазначає, що відповідачем, відмовляючи в призначенні пенсії, не надано жодної правової оцінки усім доказам, поданим у підтвердження стажу роботи на вказаних підприємствах.

Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Вирішуючи спір по суті, суд заважає на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.11.2020 у справі № 677/831/17, так Верховний Суд звернув увагу на те, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. При цьому витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, маючи низку повноважень, визначених ч.1 ст. 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», жодних дій спрямованих на дотримання конституційного права на пенсію не вчинило, поклавши весь тягар відповідальності на позивача

Враховуючи протиправність прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області рішення № 60 від 07.07.2023 року, воно підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивачки про визнання протиправними дій Чугуївського відділу обслуговування громадян № 19 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, якими до страхового стажу для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком не були зараховані періоди її роботи в Литовській PCP СРСР з 17.09.1980 по 05.02.1981, з 09.02.1981 по 13.02.1988, з 15.02.1988 по 29.01.1990 та в Литовській Республіці з 01.01.1992 по 18.11.1992р., суд зазначає, що за наявності рішення суб`єкта владних повноважень, яке підлягає скасуванню, оскаржувані дії поглинаються скасуванням прийнятого рішення, позаяк суб`єктом владних повноважень проявлено активну поведінку - прийнято рішення про відмову позивачу у зарахуванні періодів стажу та призначенні пенсії за віком.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Чугуївського відділу обслуговування громадян № 19 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести нарахування пенсії позивачу за віком, згідно її звернення за датою 30.06.2023р. до відповідача за перерахунком пенсії з врахуванням періодів її роботи в Литовській PCP СРСР з 17.09.1980 по 05.02.1981, з 09. 02.1981 по 13.02.1988, з 15.02.1988 по 29.01.1990 та в Литовської Республіці з 01.01.1992 по 18.11.1992 (Литовська PCP СРСР та Литовська Республіка - загальна назва Литва), суд зазначає наступне.

Процедура прийняття, оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача здійснювалось ГУ ПФУ у Київській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку.

Обчислення страхового стажу, визначення розміру пенсії та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями відповідного територіального органу ПФУ, суд не є органом, уповноваженим на призначення пенсії, а лише має компетенцію на здійснення судового контролю за відповідністю чинному законодавству оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень (постанови Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 804/3646/18 та від 21.12.2019 у справі №663/574/17).

Верховний Суд в постанові від 10.04.2018 у справі № 348/2160/15-а (провадження № К/9901/32093/18) дійшов висновку, що обов`язок щодо обчислення загального стажу роботи особи та стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, покладено на орган Пенсійного фонду України, а тому для вирішення питання щодо призначення та виплати пенсії відповідачу слід встановити всі необхідні умови, яким має відповідати позивач для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд враховує вказані висновки Верховного Суду (ч. 5ст. 242 КАС України).

Оскільки права позивача порушені, але прийняття рішення на користь останнього, в тому числі щодо зарахування стажу та призначення пенсії за віком з дня звернення за пенсією належить до безпосередніх повноважень територіального органу Пенсійного фонду України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком від 30.06.2023 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, з врахуванням періодів її роботи в Литовській PCP з 17.09.1980 по 05.02.1981, з 09.02.1981 по 13.02.1988, з 15.02.1988 по 29.01.1990 та в Литовської Республіці з 01.01.1992 по 18.11.1992, та з урахуванням висновків суду у цій справі.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Щодо підтвердження частини часу роботи позивачки у в/ч НОМЕР_1 з 30.01.1990 по 31.12.1991, як страховий стаж в Україні, для неможливості ПФУ на далі визначення про цей період по іншому, суд зазначає, що відповідно до розрахунку стажу позивачки період роботи з 30.01.1990 по 31.12.1991 у військовій частині НОМЕР_1 республіки Литва зарахований до трудового стажу, а тому підстав повторного зобов`язання у суду не має.

Враховуючи викладене, у задоволенні вимог до ГУ ПФУ у Харківській області слід відмовити.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чугуївського відділу обслуговування громадян № 19 (сервісний центра) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області рішення № 60 від 07.07.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вулиця Ярославська, 40, м. Київ, 04071, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 30.06.2023 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, з врахуванням періодів її роботи в Литовській PCP з 17.09.1980 по 05.02.1981, з 09.02.1981 по 13.02.1988, з 15.02.1988 по 29.01.1990 та в Литовській Республіці з 01.01.1992 по 18.11.1992, та з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06 грудня 2023 року.

Суддя Бадюков Ю.В.