Справа № 160/12728/22
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області, відповідача-2: Служби судової охорони (центральний апарат), відповідача-3: Державної судової адміністрації України, відповідача-4: Міністерства фінансів України, третя особа Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 з урахуванням позовної заяви, яка подана до суду 21.09.2022 року на виконання вимог ухвали суду 29.08.2022 року, звернувся 23.08.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача-1: Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області, відповідача-2: Служби судової охорони (центральний апарат), відповідача-3: Державної судової адміністрації України, відповідача-4: Міністерства фінансів України, третя особа Державна казначейська служба України, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області щодо невиконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в частині не надання наказів командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 , не нарахування та не виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року ОСОБА_1 у розмірі 120 000 грн.;
- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області:
видати накази командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року на ОСОБА_1 ;
нарахувати та виплатити додаткову винагороду на період дії воєнного стану з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року ОСОБА_1 у розмірі 120 000 грн.;
- визнати протиправною бездіяльність Служби судової охорони України щодо невиконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в частині не забезпеченні належної організації та контролю за діяльністю територіальних підрозділів Служби щодо видачі наказів командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року ОСОБА_1 у розмірі 120 000 грн., не забезпечення ефективного і цільового використання коштів Державного бюджету України, розпорядником яких є Служба судової охорони України з метою виплати додаткової винагороди в період дії воєнного стану з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року ОСОБА_1 у розмірі 120 000 грн.;
- зобов`язати Службу судової охорони України:
забезпечити належну організацію та контроль за діяльністю територіальних підрозділів Служби щодо видачі наказів командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року ОСОБА_1 у розмірі 120 000 грн.;
забезпечити ефективне і цільове використання коштів Державного бюджету України, розпорядником яких є Служба судової охорони України з метою виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року ОСОБА_1 у розмірі 120 000 грн.;
- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо невиконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану щодо відсутності перерозподілу бюджетних асигнувань у частині збільшення видатків для виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в період дії воєнного стану з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року у розмірі 120 000 грн.;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити перерозподіл бюджетних асигнувань у частині збільшення видатків для виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в період дії воєнного стану з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року у розмірі 120 000 грн.;
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо невиконання постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану в частині не забезпечення збільшення видатків відповідним розпорядникам коштів для реалізації постанови №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану щодо виплати додаткової винагороди в період дії воєнного стану з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року ОСОБА_1 у розмірі 120 000 грн.;
- зобов`язати Міністерство фінансів України забезпечити збільшення видатків відповідним розпорядникам коштів для забезпечення реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану щодо виплати додаткової винагороди в період дії воєнного стану з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року ОСОБА_1 у розмірі 120 000 грн.;
- стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області, Служби судової охорони (центральний апарат), Державної судової адміністрації України та Міністерства фінансів України витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що Державна судова адміністрація України (ДСА України) є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Згідно зі статтею 148 Закону України Про судоустрій і статус суддів функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності, зокрема, Служби судової охорони здійснює ДСА України. Державна судова адміністрація України є головний розпорядник коштів за бюджетною програмою 0501020 Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя. Відповідно до пункту 7 частини п`ятої статті 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у-бюджетному процесі. Підпунктом 14 пункту 9 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 року № 141/0/15-19 (із змінами), визначено, що Голова ДСА України приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є ДСА України. Згідно з пунктом 4-1 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України (у редакції Закону України від 15 березня 2022 року № 2127-ІХ Про внесення зміни до пункту 4-1 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України) перерозподіл видатків між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня у системі ДСА України у межах загального обсягу бюджетних призначень за відповідною бюджетною програмою окремо за загальним та спеціальним фондами державного бюджету здійснюється ДСА України. Перерозподіл видатків, що здійснюється відповідно до абзацу другого цього пункту та призводить до зміни обсягів видатків судів, погоджується ДСА України з Вищою радою правосуддя. У період відсутності повноважного складу Вищої ради правосуддя такий перерозподіл видатків здійснюється ДСА України без погодження з Вищою радою правосуддя. Як вбачається з електронного листа Про виконання доручення, Міністерство фінансів України повідомляє Верховну Раду України (Комітет з питань бюджету), Кабінет Міністрів України та Державну судову адміністрацію України про те, що Державною судовою адміністрацією України був наданий розрахунок, який передбачає здійснення виплати додаткової винагороди в розмірі 30 тис. грн. щомісячно всій фактичній чисельності співробітників Служби (4733 од.). Водночас, як вбачається з вказаного листа, Державною судовою адміністрацією України не надано копій наказів командирів (начальників), які б підтверджували кількісний склад співробітників Служби для отримання такої додаткової винагороди, як це передбачено постановою КМУ № 168. Не видання наказів про виплату співробітникам додаткової винагороди, визначеної постановою №168 підтверджує й сам відповідачем 1, у відповіді на адвокатський запит, аргументуючи свою бездіяльність відсутністю фінансових ресурсів та відповідних бюджетних асигнувань.
Позивач також зазначає, що як передбачено Положенням про Службу судової охорони, яке затверджено Рішенням Вищої ради правосуддя 04.04.2019 № 1051/0/15-19, Голова Служби, серед іншого, забезпечує відповідно до законодавства правовий і соціальний захист співробітників та інших працівників Служби, забезпечує належні умови праці співробітникам та іншим працівникам Служби, забезпечує підготовку пропозицій до бюджетного запиту, приймає в установленому порядку рішення про розподіл бюджетних коштів, розпорядником яких є Служба, організовує та контролює діяльність територіальних підрозділів Служби, забезпечує ефективне і цільове використання коштів Державного бюджету України. Отже, позивач вважає, що бездіяльність відповідача-1 полягає у не складанні та не надані наказів про встановлення позивачу, як співробітнику Служби судової охорони додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн. на період дії воєнного стану, з метою отримання подальшого фінансування чи до фінансування даних видатків у зв`язку з чим співробітникам Служби судової охорони не були нараховані та не виплачена передбачена Постановою № 168 додаткова винагорода до грошового забезпечення. Бездіяльність відповідача-2 полягає у не забезпеченні відповідно до постанови № 168 правового і соціального захисту позивача, як співробітника Служби судової охорони зі сплати додаткової винагороди до грошового забезпечення, не здійснення належної організації та контролю за діяльністю територіальних підрозділів Служби, не забезпечення ефективного і цільового використання коштів Державного бюджету України, розпорядником яких є Служба. В свою чергу, бездіяльність відповідача-3, як головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності Служби судової охорони в частині реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року полягає у відсутності ефективного, результативного і цільового використання бюджетних коштів, організації та координації роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі і як наслідок відсутності забезпечення фінансування додаткової винагороди для співробітників Служби судової охорони, яка передбачена постановою № 168. Бездіяльність відповідача-4, як головного органу у системі центральних органів виконавчої влади, основним завданням якого є забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері контролю за дотриманням бюджетного законодавства, державного фінансового контролю, державного внутрішнього фінансового контролю полягає у незабезпеченні належного фінансування головного розпорядника бюджетних коштів у сфері судової влади, який здійснював звернення з метою фінансування додаткової виплати відповідно до постанови №168 та як наслідок не забезпечення спрямування бюджетних коштів на виконання вказаної постанови. Відтак, на переконання позивача така бездіяльність відповідачів є протиправною оскільки, він добросовісно ніс службу на період дії воєнного стану, виконував, всі передбачені внутрішніми наказами та розпорядженнями обов`язки, а відповідачі допустили грубе порушення його прав щодо отримання додаткової винагороди до грошового забезпечення, яке передбачене Постановою № 168.
Службою судової охорони (центральний апарат) до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповіачем-2 зазначено наступне. Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби визначений Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року № 384 (далі Порядок 384). Пунктом 4 Порядку 384 встановлено що, грошове забезпечення включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення; 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Пунктом 7 Порядку визначено, що до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: 1) винагороди; 2) допомоги. Тобто одноразова додаткова винагорода, яка встановлена Постановою № 168, є складовою грошового забезпечення співробітника Служби. Відповідно до Порядку 384, підставою для виплати грошового забезпечення, в тому числі його основних, додаткових та одноразових додаткових видів є накази Служби або територіального управління Служби. Згідно пункту 10 Порядку 384 грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення. Тобто, для видання наказу про виплату співробітникам Служби додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі Служби або територіального управління Служби за фондом оплати праці співробітників відповідних коштів на її виплату. Пунктом третім частини третьої статті 148 Закону визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності Служби судової охорони здійснює Державна судова адміністрація України. Пунктами 3 і 4 частини 5 статті 22 цього Бюджетного кодексу України визначено, що Державна судова адміністрація України як головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань а також затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством. Згідно статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються. Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов`язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов`язань, у судовому порядку. Згідно статті 51 Бюджетного кодексу Керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах. Натомість, у затвердженому Державною судовою адміністрацією України кошторисі Служби судової охорони на 2022 рік та відповідних кошторисах територіальних управлінь Служби судової охорони, в тому числі і територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області, видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою № 168 не передбачались та не затверджувались, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс Служби не дозволяє здійснити таку виплату. Тобто, накази територіальним управлінням Служби у Дніпропетровській області про виплату співробітникам додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, не видавались і не можуть бути видані. Такі накази можуть видаватись виключно після надходження відповідних бюджетних асигнувань. Тобто, маючи затверджений кошторис територіального управління на 2022 рік щодо грошового забезпечення співробітників територіального управління, керівник територіального управління не має права видавати накази щодо витрачання затвердженого та не збільшеного, у встановленому законодавством порядку, кошторису, без його відповідного збільшення центральним органом управління Служби, який ці кошти мав отримати від ДСА України. Окрім того, відповідно до статті 119 Бюджетного кодексу України, нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають: бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет); напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми або в порядку використання бюджетних коштів (включаючи порядок та умови надання субвенцій); бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів). Згідно статті 121 цього Кодексу, посадові особи, з вини яких допущено порушення бюджетного законодавства, несуть цивільну, дисциплінарну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законом. Порушення бюджетного законодавства, вчинене розпорядником чи одержувачем бюджетних коштів, може бути підставою для притягнення до відповідальності згідно з законами України його керівника чи інших відповідальних посадових осіб, залежно від характеру вчинених ними діянь. Керівництвом Служби ведеться відповідна робота щодо отримання з Державного бюджету додаткових асигнувань для виплати співробітникам додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168. Так, у період з 28 лютого по теперішній час Службою: направлено до головного розпорядника коштів Державної судової адміністрації України (далі-ДСА) одинадцять листів з відповідними розрахунками потреби в коштах на виплату додаткової винагороди співробітникам Служби у розрізі територіальних управлінь та з поіменними списками; підготовлено та надіслано 15 листів про сприяння у вирішенні питання щодо виділення коштів на виплату додаткової винагороди Прем`єр-міністру України, Міністерству фінансів України, Верховному суду, головам комітетів Верховної ради України з питань правової політики та з питань бюджету, Вищій раді правосуддя, Раді національної безпеки і оборони України, Головнокомандувачу Збройних Сил України; неодноразово проводились робочі зустрічі з керівництвом Офісу Президента України, керівництвом Кабінету Міністрів та Міністерства фінансів, Головою Верховного суду, керівництвом Вищої ради правосуддя, Головою державної судової адміністрації України, керівниками комітетів Верховної Ради України з питань правової політики та бюджету, а також з народними депутатами України; питання щодо не виконання вимог Постанови № 168 обговорювалось на засіданнях утвореної Комітетом Верховної Ради України з питань правової політики робочої з питань належного фінансування судової влади. Зокрема, за результатами розгляду звернень Служби від 05.04.22 № 30/30.07-321 і ДСА України від 13.04.22 № 11-2825/22 та від 27.04.22 № 11-3022/22 Прем`єр-міністром України було надано три доручення Міністерству фінансів України спільно з ДСА України опрацювати питання щодо виділення Службі додаткових асигнувань та винести на розгляд Уряду відповідний проект акту, проте досі це питання не вирішене, тому Служба вкотре звернулася із новими зверненнями 05.07.2022 до Голови ДСА України, Міністра фінансів України про виділення з резервного фонду державного бюджету коштів для виплати співробітникам Служби додаткової винагороди в сумі 1 144,5 млн. грн., до Вищої ради правосуддя, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Прем`єр-міністра України, Голови Верховного Суду про сприяння у вирішенні проблеми щодо виділенню коштів на виконання Постанови № 168, та недопущення подальшого загострення соціальної напруги серед співробітників Служби. Отже, керівництвом Служби судової охорони проводиться необхідна робота щодо отримання з резервного фонду держбюджету асигнувань, необхідних для реалізації Постанови № 168. Після надходження цих асигнувань одразу необхідні накази будуть видані встановленим порядком та додаткова винагорода в найкоротший термін буде нарахована і виплачена співробітникам Служби. Відтак, Служба судової охорони жодним чином не порушила права та законні інтереси позивача, та вжила всіх від неї залежних заходів для здійснення правового та соціального захисту позивача. Тобто, у правовідносинах щодо виділення коштів для виплати одноразової грошової винагороди по Постанові № 168 існують наступні необхідні етапи, які повинні бути здійснені для вирішення цього питання, а саме. Міністерству фінансів України необхідно опрацювати питання щодо збільшення видатків Державній судовій адміністрації України, як головному розпоряднику коштів державного бюджету для забезпечення реалізації Постанови № 168 в частині виплати додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони. Державній судовій адміністрації України як головному розпоряднику коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності Служби судової охорони необхідно розподілити та довести до Служби судової охорони у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань, а також затвердити кошторис Служби, як розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня в частині його збільшення. Центральному органу управління Служби після надходження від Державної судової адміністрації України додаткових асигнувань прийняти в установленому порядку рішення про розподіл бюджетних коштів, розпорядником яких є Служба, між територіальними управліннями Служби, як розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, щодо збільшення кошторису територіальних управлінь на оплату грошового забезпечення співробітників з урахуванням коштів, які надійшли для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови № 168. Лише після виконання попередніх трьох етапів керівник територіального управління, не порушуючи бюджетне законодавство, зможе видати відповідні накази територіального управління про виплату такої додаткової винагороди та відповідно перерахувати її співробітникам відповідного територіального управління. Окремо існує норма щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу - з метою розподілу судових витрат учасник справи має подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У договорі про надання правничих послуг пунктом 4.2. визначено, що «після надання Виконавцем Замовнику послуг Сторони підписують акт приймання-передачі наданих послуг.», однак, до позову не додано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та не підтверджено надання послуг належним чином підписаним актом. При визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. Таким чином позивач не довів належними доказами витрати на правничу допомогу, які, як він стверджує, було їм понесено, а тому дана вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Окрім того, позивачем було пропущено місячний строк звернення до суду, причому жодного підтвердження поважності причин пропуску звернення до адміністративного суду ним не надано.
Територіальним управлінням Служби судової охорони у Дніпропетровській області до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідачем-1 зазначено наступне. Позивач наказом територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області від 31.08.2020 року № 182 о/с прийнятий на службу до Служби судової охорони та призначений на посаду контролера II категорії 1 взводу охорони 1 підрозділу охорони (м. Дніпро) територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області. На сьогоднішній день ОСОБА_1 є діючим співробітником Служби судової охорони та проходить службу в ТУ ССО у Дніпропетровської області на вищезазначеній посаді. 15.07.2022 року адвокат Вікторія Непочатих, в інтересах позивача, звернулася до Управління з адвокатським запитом з проханням надати завірені копії документів. 27.07.2022 року ТУ ССО у Дніпропетровській області листом вих. № 35.06-359 адвокату було надано копії запитуваних документів та повідомлено, що у затвердженому Службою судової охорони для ТУ ССО у Дніпропетровській області кошторисі на 2022 рік, видатки на виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 не передбачалися та не затверджувалися, тому фінансовий ресурс не дозволяє здійснити таку виплату. Виплату додаткової винагороди буде проведено у найкоротший строк, після надходження від головного розпорядника відповідних асигнувань. у відповідному кошторисі територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 після її прийняття, Службою судової охорони не затверджувались. Зазначені обставини, встановили неможливість видання наказу про виплату співробітникам Служби додаткової винагороди, як передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони. Обґрунтованість дій територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області відповідає вимогам статті 23 Бюджетного кодексу України, за якою будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно статті 51 Бюджетного кодексу керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи. Таким, чином вимога про визнання протиправною бездіяльності територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області щодо невинесення наказу по нарахування та виплату додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 є такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки винесення наказу є неможливим в межах наданих повноважень у відповідності (без порушення) до норм законодавства. ТУ ССО у Дніпропетровській області не нараховувалася ОСОБА_1 додаткова винагорода під час дії воєнного стану та не видавався наказ на її виплату, однак і не було відмовлено щодо виплати такої винагороди. Відповідач-1 вважає, що вимога позивача щодо зобов`язання ТУ ССО у Дніпропетровській області виплатити самостійно нараховану позивачем додаткову винагороду у сумі 120 000 грн. не підлягає задоволенню, оскільки на даній стадії вона є передчасною і можливою за умови нарахування коштів та їх невиплати. Задоволення даної позовної вимоги призведе до втручання у дискреційні повноваження ТУ ССО у Дніпропетровській області. Так, рішення про виплату додаткової винагороди під час дії воєнного стану згідно абзацу 2 пункту 1 Постанови № 168 приймає начальник шляхом видання відповідного наказу, який повинен бути обґрунтованим і прийнятим із врахуванням затвердженого механізму нарахування та виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення, виключно в межах фондів оплати праці затверджених у кошторисах, із врахуванням періоду несення співробітником служби під час дії воєнного стану та виконання службових обов`язків, із врахуванням часу перебування у відпустках чи на лікуванні в закладах охорони здоров`я, відсутність на службі без поважних причин чи самовільного залишення місця служби. Постанова № 168 не містить механізму нарахування додаткової винагороди, також у Службі відсутній затверджений порядок нарахування та виплати такої винагороди, тому розрахунок позивача і сума яку він зазначає, а саме 120 000 грн. є безпідставною. Нарахування та виплата додаткової винагороди під час дії воєнного стану є дискреційними повноваженнями відповідного територіального органу Служби судової охорони, при цьому, суд не є органом, уповноваженим на зобов`язання ТУ ССО у Дніпропетровській області виплатити винагороду, а лише має компетенцію на здійснення судового контролю за відповідністю чинному законодавству оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень та не має права перебирати на себе повноваження відповідача, який і повинен вирішити питання щодо видання чи не видання наказу про виплату додаткової винагороди позивачу. Суд своїм рішення може лише зобов`язати ТУ ССО у Дніпропетровській області видати відповідні накази начальників згідно Постанови №168. До того ж, територіальне управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області зауважує, що розмір витрат на оплату послуг професійної правової допомоги у розмірі 2000,00 грн. є не доведено належними доказами.
У відповідності до вимог ст. 165 КАС України пояснення від третьої особи - Державної казначейської служби України щодо позову або відзиву до суду не надходило.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2022 року зазначена вище справа розподілена та 24.08.2022 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2022 року означену позовну заяву було залишено без руху та надано було позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: уточненої позовної заяви із її копіями для вручення іншим учасникам справи в якій навести обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги відносно бездіяльності відповідача-1: Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області, відповідача-2: Служби судової охорони (центральний апарат), відповідача-3: Державної судової адміністрації України, відповідаа-4: Міністерства фінансів України щодо невиконання постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2020 року № 168, та зазначити докази, що підтверджують вказані обставини та заяви про залучення третьої особи, викладеної з урахуванням положень ч.4 ст.49 КАС України.
21.09.2022 року представником позивача адвокатом Лимаревою Нелею Анатоліївною до суду подано клопотання про залучення третьої особи та позовну заяву із її копіями задля вручення іншим учасникам справи.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 наказом територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області від 31.08.2020 року № 182 о/с прийнятий на службу до Служби судової охорони та призначений на посаду контролера II категорії 1 взводу охорони 1 підрозділу охорони (м. Дніпро) територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області. На сьогоднішній день ОСОБА_1 є діючим співробітником Служби судової охорони та проходить службу в ТУ ССО у Дніпропетровської області на вищезазначеній посаді.
15.07.2022 року адвокат Вікторія Непочатих, в інтересах позивача, звернулася до Управління з адвокатським запитом з проханням надати завірені копії документів.
27.07.2022 року ТУ ССО у Дніпропетровській області листом вих. № 35.06-359 адвокату було надано копії запитуваних документів та повідомлено, що у затвердженому Службою судової охорони для ТУ ССО у Дніпропетровській області кошторисі на 2022 рік, видатки на виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 не передбачалися та не затверджувалися, тому фінансовий ресурс не дозволяє здійснити таку виплату.
Як вбачається, у вказаних розрахункових листах в період з 01.02.2022 року по 30.06.2022 року, виплата додаткової винагороди відповідно до положень Постанови № 168 позивачу взагалі не нараховувалась.
Вважаючи такі дії відповідачів протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю та право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 161 Закону №1402-VIII, служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах (частина перша); Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України (частина друга); Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби (частина четверта); територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи (частина шоста); фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина сьома).
Згідно зі ст. 165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» від 03.04.2019 №289 (далі Постанова №289) затверджені схеми посадових окладів, тарифних розрядів і коефіцієнтів за основними посадами і спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони та встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.
Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначений Порядком №384.
За змістом пунктів 4-7 Порядку №384 грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби); 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди; допомоги).
Відповідно до пунктів 8 і 10 Порядку №384 грошове забезпечення виплачується співробітникам, які призначені на штатні посади в центральний орган управління Служби та територіальних управліннях Служби. Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.
Періоди, за які грошове забезпечення не виплачується, визначені в пункті 11 Порядку №384, до яких, зокрема, віднесено час надання співробітникам відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати.
Виплата грошового забезпечення співробітника за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця (пункт 17 Порядку №384).
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 3 вказаної постанови Міністерству фінансів України доручено опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.
У пункті 5 цієї постанови зазначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 (далі Постанова №793) внесені, зокрема, такі зміни до постанови №168:
- пункт 1 постанови доповнено новим абзацом такого змісту: «Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення»;
- доповнено постанову пунктом 21, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Наказом ДСА України від 31.10.2022 №396 затверджено Порядок і умови виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану (далі - Порядок №396).
Згідно з пунктом 3 Порядку №396 додаткова винагорода виплачується співробітникам в період дії воєнного стану, за час проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами згідно з умовами, передбаченими цим Порядком.
Пунктом 7 Порядку №396 унормовано, що додаткова винагорода виплачується в таких розмірах: 30 000 гривень - співробітникам, які проходять службу в районах ведення бойових дій, пропорційно в розрахунку на місяць; 10 000 гривень - іншим співробітникам пропорційно в розрахунку на місяць; 100 000 гривень - співробітникам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно з пунктом 4 Порядку №396 виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби.
У пункті 2 Постанови №793 та пункті 4 наказу Державної судової адміністрації України від 31.10.2022 №396 передбачено, що ці нормативно-правові акти набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.
Отже, з 24 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України встановив співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану в Україні додаткову винагороду, яка підлягає їм виплаті в порядку та на умовах, визначених Державною судовою адміністрацією України.
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Цьому визначенню відповідає й поняття грошового забезпечення, що відповідно до закону виплачується за рахунок держави військовослужбовцям, поліцейським, особам рядового і начальницького складу за проходження державної служби особливого характеру.
Згідно зі статтею 165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з основних і додаткових його видів та виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
До додаткових видів грошового забезпечення Порядок №384 відносить, зокрема, винагороди.
Встановлена Постановою №168 додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони, яку держава взяла на себе обов`язок виплачувати їм на період дії воєнного стану в Україні.
Проте в обох зазначених постановах Кабінету Міністрів України (№168 і №793) передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.
Надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).
У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).
Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).
Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).
Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.
Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.
Правило щодо пропорційності розміру грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони до виконаної норми праці закріплено й у пункті 14 Порядку №384, згідно з яким при виплаті співробітникам грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення сум щомісячних основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Відтак, виходячи з приписів частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не застосовує при визначенні розміру належної позивачу додаткової винагороди пункт 7 Порядку №396, оскільки за імперативною нормою частини другої статті 165 Закону №1402-VIII розмір грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони встановлюється Кабінетом Міністрів України, тоді як згідно з пунктом 2 Постанови №289 Державна судова адміністрація України уповноважена затверджувати виключно порядок його виплати.
Так само пунктом 21 Постанови №168 (у редакції Постанови №793), на виконання якого прийнятий Порядок №396, уповноважено керівників відповідних міністерств та державних органів, до яких, зокрема, належить Державна судова адміністрація України, визначити порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої цією постановою.
У зв`язку з цим визначення в пункті 7 Порядку №396 розмірів додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони за певними критеріями виходить за межі наданих Державній судовій адміністрації України повноважень.
Крім того, суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин Порядку №396 й у частині визначених ним порядку і умов виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди, оскільки спірні правовідносини виникли до прийняття і набрання чинності цим Порядком. Водночас у спірний період однорідні правовідносини щодо порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони були врегульовані Порядком №384, що й підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21-44а10).
Застосування судом принципу верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ є вимогою частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України.
Доводи відповідачів про неможливість прийняття наказу суд вважає недостатніми для відмови у задоволенні позову, оскільки право позивача на отримання спірної додаткової винагороди виникло на підставі Постанови №168, прийнятої на виконання Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX.
Суд враховує, що відповідачами вживались заходи щодо збільшення видатків бюджету для забезпечення реалізації вимог Постанови №168, проте, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування додаткової щомісячної винагороди, що є предметом спору у цій справі, оскільки держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань.
Відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 у зразковій справі № 260/3564/22 вказано на ознаки цієї типової справи: а) позивачем є співробітник Служби судової охорони; б) відповідачем є центральний орган управління (Центральний апарат) або територіальний підрозділ (територіальне управління) Служби судової охорони; в) предметом спору є додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168; г) спір виник внаслідок невиплати співробітнику Служби судової охорони додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168; г) предметом позову є позовні вимоги (по-різному сформульовані, але однакові по суті) про визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168, та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити таку винагороду, починаючи з 24 лютого 2022 року (стягнення з відповідача суми додаткової винагороди за певний період).
Отже, за ознаками типової справи, які наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 за результатами розгляду зразкової справи № 260/3564/22, цю справу необхідно визнати типовою та у силу приписів ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у цій справі суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у зазначеній постанові.
Висновки Верховного Суду у цій зразковій справі щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України №168 у зв`язку з положеннями статей 43 і 58 Конституції України, статей 161, 165 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», нормами Порядку №384 і Порядку №396 належить застосовувати в адміністративних справах про виплату на користь співробітників Служби судової охорони додаткової винагороди у правовідносинах, що виникли з 24 лютого 2022 року.
Також, суд зазначає, що відповідач-1 в силу вимог пункту 10 Порядку №384 є суб`єктом виплати позивачу грошового забезпечення за місцем проходження ним служби, а тому є належним відповідачем.
Водночас, інші відповідачі у справі не мають відповідати за цим позовом, адже між ними та позивачем безпосередньо не виникло жодних правовідносин, у яких би ці суб`єкти владних повноважень порушили права позивача. Бюджетні правовідносини, які виникають між учасниками бюджетного процесу стосовно реалізації їхніх бюджетних повноважень (прав та обов`язків з управління бюджетними коштами), безпосередньо не стосуються позивача, що не дає підстав для залучення державних органів, які беруть участь у процесі формування і використання фінансових ресурсів для виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, до участі у цій судовій справі.
Так, наразі відсутній визначений Постановою №168 розпорядчий акт, з яким нормативно пов`язується здійснення виплати відповідного грошового забезпечення, при цьому в ході судового розгляду було встановлено, що саме на відповідача-1 як на безпосереднього роботодавця позивача покладено обов`язок щодо нарахування та виплати щомісячної додаткової винагороди, встановленої постановою №168.
Суд також підкреслює, що саме правова поведінка відповідача-1 перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з порушенням прав позивача, в той час як правова поведінка інших відповідачів безпосереднього впливу на права позивача не справляла, оскільки за обставин цієї справи полягала лише в окремій дотичності до бюджетних правовідносин, при цьому така участь є реалізацією власної компетенції. Обставин вчинення під час такої правової поведінки протиправних дій, які б порушували права позивача судом не встановлено. Отже в задоволенні позовних вимог до Служби судової охорони (центральний апарат), Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України слід відмовити, з урахуванням висновків Верховного Суду у зразковій справі №260/3564/22.
Так, задовольняючи позовні вимоги до відповідача-1 за змістом суд приводить їх у відповідність до вимог законодавства, наведеного вище, а також правового висновку у зразковій справі №260/3564/22.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд зазначає, що позовні вимоги у цій справі підлягають частковому задоволенню шляхом:
- визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровської області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168;
Щодо строку звернення до суду суд зазначає про його додержання позивачем, оскільки позивач заявив спір щодо виплат за період до 19.07.2022 року, тобто до внесення змін до статті 233 КЗпП України.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір, а у матеріалах справи відсутні докази понесення ним інших судових витрат, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
Позивачем заявлено до відшкодування такі витрати у розмірі 2000 грн.
Відповідач-1 у відзиві проти заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу заперечує, зазначаючи, що до позову не додано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та не підтверджено надання послуг належним чином підписаним актом, а тому розмір витрат на професійну правничу допомогу не доведено належними доказами.
Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано: договір про надання правничих послуг від 04.07.2022 №04/07/2022/74 (далі Договір); рахунок-фактуру від 04.07.2022 №134; квитанцію від 11.07.2022 №9274-8553-7189-3004.
Відповідно до п. 1.1. Договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок надати замовнику правничі послуги на умовах цього договору.
Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Договору вартість послуг за цим Договором встановлюється сторонами у розмірі 2000,00 грн.
Замовних сплачує послуги, які надаються за цим Договором, на умовах 100% попередньої оплати протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання рахунку.
04.07.2022 року Адвокатським об`єднанням «НЕПОЧАТИХ&ЛИМАРЕВА» виставлено позивачу рахунок-фактуру на сплату 2000,00 грн за Договором, які сплачені позивачем згідно із зазначеною вище квитанцією.
Вирішуючи питання про обґрунтованість та пропорційність заявлених до відшкодування витрат суд зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.10.2022 у справі №360/3253/20
Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20.09.2022 у справі №755/7030/21.
Враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21. Цей правовий висновок є релевантним до обставин цієї справи, оскільки стосується правового застосування норми права, яка є ідентичною ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
За обставин цієї справи відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв`язку з чим не можливо дотриматися положень п. п. 1, 2 ч. 9 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Наведене є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровській області, відповідача-2: Служби судової охорони (центральний апарат), відповідача-3: Державної судової адміністрації України, відповідача-4: Міністерства фінансів України, третя особа Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Дніпропетровської області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 з 01.03.2022 року по 30.06.2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168.
В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник