Справа № 380/18643/23
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 рокусправа №380/18643/23
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Словянськ, пл. Соборна, 3) в якому просить суд:

- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ) №218 від 28.04.2023 року про відмову позивачу в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку неправомірним;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку позивачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку з досягненням 55 річного віку звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте відповідач рішенням відмовив у призначенні такої пенсії. З огляду на наведені в позовній заяві факти просить суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Кухар Н.А.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду позовної заяви в новій редакції та її копії відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

Представник відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, з позовними вимогами не погодилася з огляду на наступне. Позивач при зверненні із заявою від 21.04.2023 про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку передбаченого. ст. 55 Закону №796, долучив: паспорт, військовий квиток, диплом про навчання, трудову книжку, посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС, архівну довідку видану Міноборони України Галузевий державний архів Міністерства оборони України від 22.10.2019 № 07-5849, а також архівну довідку видану Міністерством оборони України Галузевий державний архів від 11.04.2023 № 179/12677. Архівна довідка Управління хімічних військ Прикарпатського військового округу № 24/19666 від 02.13.1993 в матеріалах електронної пенсійної справи позивача - відсутня, а тому до уваги при прийнятті рішення про відмову у призначені пенсії не взята.

Отже, для визначення права для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку не взято до уваги архівну довідку від 22.10.2019 №07-5849, видану Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, оскільки в зазначеній довідці ім`я та по батькові зазначені зі скороченням (ініціали не розшифровані), відсутня інформація щодо кількості відпрацьованих днів в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 та не зазначений населений пункт чи об`єкт де особою виконувались роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Періоди роботи у зоні відчуження неможливо зарахувати з 13.07.1986 по 14.08.1986 згідно архівної довідки від 02.12.1993 №24/19666, оскільки відсутнє посилання ш первинні документи, які послужили підставою їх видачі. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей, страховий стаж заявника на дату звернення становить 25 років 07 місяців 17 днів.

У зв`язку з вище викладеним та з урахуванням розгляду поданих документів у позивача відсутні законні підстави на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, на підставі ст. 55 Закону № 796, в якому чітко визначено умови права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Представник відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, з позовними вимогами не погодилася з огляду на наступне. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ).

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 55 Закону України №796-ХІІ, особи які відпрацювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 5 календарних днів, пенсійний вік зменшується на 10 років. Відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 50 років за наявності страхового стажу не менше 25 років.

Вік позивача на дату звернення становить 55 років 1 день. Відповідно до наданих документів страховий стаж позивача становить 25 років 07 місяців 17 днів.

До страхового стажу не зараховано: - періоди трудової діяльності згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 30.07.1984, оскільки її заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, а саме виправлення в даті народження завірено не належним чином.

Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято рішення № 18 від 16.02.2023 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, оскільки в довідці з Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 22.10.2019 № 07-5849 скорочено ПІБ (ініціали не розшифровані) та відсутні дні виїздів в зону відчуження.

24.04.2023 ОСОБА_1 повторно звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XI

Згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей, страховий стаж позивача на дату звернення становить 25 років 07 місяців 17 днів. До страхового стажу не зараховані: - періоди роботи з 30.07.1984 по 14.09.1984, з 01.11.1984 по 11.05.1986, з28.07.1988 по 31.12.1997 згідно записів трудової книжки від 30.07.1984 серії НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки не зазначено документ, номер та дату документу, на підставі якого виправлено дату народження. Страховий стаж з 01.01.1998 обчислено за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову № 18 від 28.04.2023 в призначенні позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Позивач подав відповідь на відзив в якій позовні вимоги підтримав повністю.

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 24.02.1994 року.

24.04.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі заявою про призначення пенсії, відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Донецькій області №218 від 28.04.2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Рішення мотивовано відсутністю підстав для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС третьої категорії з наступних підстав.

Для визначення права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку не взято до уваги архівну довідку від 22.10.2019 №07-5849, видану Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, оскільки в зазначеній довідці ім`я та по батькові зазначені зі скороченням, відсутня інформація щодо кількості відпрацьованих днів в зоні відчуження по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 та не зазначений населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Військова частина НОМЕР_4 дислокувалась поза межами зони відчуження. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей, страховий стаж заявника на дату звернення становить 25 років 07місяців17 днів.

До страхового стажу не зараховані періоди роботи з 30.07.1984 по 14.09.1984, з 01.11.1984 по 11.05.1986, з 28.07.1988 по 31.12.1997 згідно записів трудової книжки від 30.07.1984 серії НОМЕР_5 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки не зазначено документ, номер та дату документа, на підставі якого виправлено дату народження.

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, позивач звернувся до суду з позовом.

При вирішення вказаного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Згідно з ст. 10 Закону № 796-XII визначено осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів;

- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;

- у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи;

- евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);

- особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2;

Згідно з ст. 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

Підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Судом встановлено, що на момент першочергового звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ, страховий стаж становив 25 років 07 місяців 17 днів, а вік позивача 55 років, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до п. 1 ст.1 55 Закону №796-ХІІ учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, зменшення віку 10 років;

- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, зменшення віку 8 років;

- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році зменшення віку 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із наведених правових норм вбачається, що право на зменшення пенсійного віку на 5 років, мають особи, які працювали у зоні відчуження в період з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявна архівна довідку від 22.10.2019 №07-5849, яка видана Галузевим державним архівом Міністерства оборони України. Відповідно до якої ОСОБА_1 прибув для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС 13.07.1986 року та вибув 13.08.1986 року. Місце розташування ВЧ смт. Гончарівське.

Відповідно до довідки від 02.12.1993 №24/19666 позивач в період з 13.07.1986 по 14.08.1986 позивач в складі ВЧ НОМЕР_4 виконував завдання по ліквідації аварії на Чорнобильської АЕС в зоні відчуження з 13.07.1986 року по 14.08.1986 року (до 31.12.1986 року 32 дні).

Також, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.65 Закону №796, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 65 Закону №796 передбачено, що посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Позивач має посвідчення серії НОМЕР_3 від 24.02.1994 року, яке видано уповноваженим органом та підтверджує статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 3).

У постанові від 28.11.2018 у справі №295/9529/16-а, в якій розглядалися подібні правовідносини, Верховний Суд дійшов висновку, що єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користуватися пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем під час звернення до органу Пенсійного фонду надав усі необхідні документи, які надають право на призначення пенсії, відповідно до Закону №796, проте органом ПФУ належної оцінки поданим документом надано не було, у зв`язку з чим прийнято формальне та протиправне рішення про відмову у призначенні пенсії.

Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу період роботи позивача з 30.07.1984 по 14.09.1984, з 01.11.1984 по 11.05.1986, з 28.07.1988 по 31.12.1997 згідно записів трудової книжки від 30.07.1984 серії НОМЕР_5 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки не зазначено документ, номер та дату документа, на підставі якого виправлено дату народження, суд зазначає наступне.

Вище вказані записи трудової книжки вказані із зазначенням підстав для внесення даних записів (відповідні накази) та проставленням штампів та печаток підприємств та установ, де працював позивач.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Станом на час початку ведення трудової книжки позивача за спірний період, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993.

З 29.07.1993 року по сьогодні діє Інструкція №58.

Згідно з Інструкцією №58:

- трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (п.1.1);

- відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження (п.2.11.);

- після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (п.2.12).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Пунктом 2.1. Інструкції №162 передбачено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них виробляється на мові союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація, і офіційною мовою СРСР.

Відповідно абз. 2 п. 2.11. Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Матеріалами справи підтверджується, що виправлена дата народження позивача скріплена печаткою вказаного підприємства.

У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що недоліки заповнення трудової книжки, виявлені відповідачем щодо відсутності проставленої печатки підприємства на титульному аркуші трудової книжки позивача не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.

Таким чином, всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Суд вважає, що недотримання підприємством вимог законодавства не є відповідальністю працівника та не може бути причиною позбавлення останнього права на належне пенсійне забезпечення. Адже позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи та ці записи є належними та допустимими доказами для підтвердження його трудового стажу та відповідний період підлягає зарахуванню до страхового стажу. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, суд наголошує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки та інших документів, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Таким чином судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача згідно трудової книжки від 30.07.1984 серії НОМЕР_5 є підтвердженими та повинні бути зараховані до трудового стажу.

Враховуючи вимоги Порядку №22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1, належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову.

Оскільки суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з призначення пенсій громадянам, то належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.04.2023 року про призначення пенсії.

Наразі, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову в призначенні пенсії, а тому відсутні правові підстави для покладання на нього такого обов`язку.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Отже, відповідно до положень ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 536,80 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №218 від 28.04.2023 року про відмову в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.04.2023 року про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяКухар Наталія Андріївна