Справа № 620/10942/21
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

08 грудня 2023 року Київ № 620/10942/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у проведенні відносно позивача розслідування щодо обставин отримання ним травмування під час перебування у відрядженні 04.01.2011 на підставі Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 №36, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 за №169/5360;

- зобов`язати відповідача провести відносно позивача розслідування щодо обставин отримання ним травмування під час перебування у відрядженні 04.01.2011 на підставі Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 №36, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 за №169/5360 та надати позивачу довідку за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, зареєстрованого Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, про отримання ним травми під час виконання обов`язків служби.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 адміністративну справу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.08.2022 визнано неповажними підстави пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду, вказані у клопотанні про поновлення строків звернення, та відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду та залишено позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 16.03.2023 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2022 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2022 у справі №620/10942/21 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду на стадії вирішення питання щодо відкриття позовного провадження.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що «…суди попередніх інстанцій не надали оцінки поясненням позивача про те, коли він фактично дізналася або мав реальну можливість дізнатися про наявність порушення свого права, а фактично здійснили розгляд справи по суті, а саме надали оцінку моменту, коли позивач відповідно до Інструкції мав сповістити безпосереднього керівника про нещасний випадок, що стався 04 січня 2011 року, подавши рапорт (заяву) для забезпечення можливості проведення службового розслідування нещасного випадку та встановлення причин і обставин отримання травми, зазначивши про обов`язок позивача негайно сповістити безпосереднього керівника про нещасний випадок, що стався 04 січня 2011 року, подавши рапорт (заяву) для забезпечення можливості проведення службового розслідування нещасного випадку та встановлення причин і обставин отримання травми.

51. Разом з тим, це питання повинно вирішуватися вже при розгляді справи по суті.

52. Також судами не було надано оцінки тому, що позивач був впевнений про проведення розслідування щодо обставин отримання ним травмування під час перебування у відрядженні 04 січня 2011 року на підставі Інструкції ще в 2011 році та складання на його підставі довідки про причини та обставини травми. Вказане також було встановлено в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №640/24943/19 за позовом ОСОБА_1 до військової прокуратури Центрального регіону України про визнання протиправно бездіяльності щодо не надання довідки про причини та обставини поранення та зобов`язання надати йому довідку про причини та обставини поранення, що мало місце 04 січня 2011 року.

53. А тому в даному випадку не можна говорити про те, що про порушення свого права позивач дізнався ще у січні 2011 року.

54. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про передчасність висновків суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачу…».

Вказану справу передано до сектору судді Панченко Н.Д. 04.12.2023.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 123 КАС України визначено, що у разі, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 31.03.2021 по справі №240/12017/19 відступив від раніше викладених висновків та вказав що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку.

Відтак, обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Предметом даного позову є незгода позивача із відмовою Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в проведенні відносно нього розслідування щодо обставин отримання ним травмування під час перебування у відрядженні 04.01.2011 на підставі Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 06.02.2001 №36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 за №169/5360 (далі по тексту - Інструкція).

Вказана Інструкція визначає порядок розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями Збройних Сил України (в тому числі з відрядженими зі Збройних Сил України військовослужбовцями), військовозобов`язаними та резервістами, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, отриманих ними професійних захворювань, їх загибелі або смерті під час виконання обов`язків військової служби та аварій, що сталися у військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України.

Відповідно пункту 1.5 розділу 1 Інструкції (далі по тексту, в редакції чинній станом на 04.01.2011) розслідуванню підлягають раптове погіршення здоров`я, травми (у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою), гострі професійні захворювання і гострі професійні отруєння, інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха, контакту з тваринами, комахами, рослинами, іншими представниками фауни і флори (далі нещасні випадки), що сталися з військовослужбовцями під час виконання обов`язків військової служби та призвели до втрати працездатності на один день і більше, а також випадки смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

За змістом пункту 2.1 розділу 2 Інструкції про кожний нещасний випадок очевидець (або сам потерпілий) повинен негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому. Нещасний випадок, про який потерпілий з об`єктивних причин або за станом здоров`я не зміг своєчасно повідомити командування військової частини, та той випадок, від якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується на підставі рапорту потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, у порядку, встановленому пунктом 2 Інструкції.

Відповідно до пункту 2.3 розділу 2 Інструкції командир військової частини після отримання повідомлення про нещасний випадок зобов`язаний:

у разі отримання військовослужбовцем травми повідомити про нещасний випадок старшого командира (начальника) та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок (з виконанням робіт, пожежею, аварією автотранспорту, гострим професійним захворюванням, отруєнням тощо), - відповідний військовий орган нагляду (за охороною праці, пожежний, безпеки дорожнього руху, санітарно-епідеміологічний тощо), а в передбачених чинним законодавством України випадках - і відповідного прокурора; сповістити у разі, якщо потерпілий військовослужбовець відряджений з іншої військової частини, її командира;

наказом по військовій частині призначити комісію з розслідування нещасних випадків (перелік нещасних випадків визначено в пункті 1.5 Інструкції) у складі голови комісії (одного із своїх заступників) та її членів - командира батальйону (дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де стався нещасний випадок, та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок, фахівців відповідних служб (охорони праці, пожежної, автомобільної, медичної тощо);

забезпечити проведення розслідування згідно з вимогами Інструкції та у встановлений термін.

В силу положень пункту 2.5 розділу 2 Інструкції Комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом трьох діб. Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана: обстежити місце нещасного випадку, опитати свідків і осіб, які причетні до події, та одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; установити обставини і причини, що призвели до нещасного випадку, визначити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів (закони, статути, положення, правила, інструкції, настанови тощо), а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; скласти акт (додаток 1 до Інструкції) у п`яти примірниках або шести, якщо військовослужбовець був відряджений з іншої військової частини, і передати його на затвердження командиру військової частини. Усі примірники акта (додаток 1 до Інструкції) підписуються головою комісії та всіма її членами.

На підставі клопотання голови комісії термін розслідування може бути продовжений до 15 днів наказом командира, який призначив комісію.

За результатами розслідування командир військової частини видає наказ по військовій частині.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про встановлення максимального строку для проведення розслідування нещасного випадку не більше 18 днів з урахуванням клопотання голови комісії термін розслідування про продовження до 15 днів терміну розслідування.

Водночас проведенню розслідування передує сповіщення безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт про такий нещасний випадокочевидцем або самим потерпілим. У випадку ж, якщо потерпілий з об`єктивних причин або за станом здоров`я не зміг своєчасно повідомити командування військової частини, та той випадок, від якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується на підставі рапорту потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, у порядку, встановленому пунктом 2 Інструкції.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що про нещасний випадок з позивачем військовий прокурор Центрального регіону м. Київ повідомлений з 19.01.20211, що підтверджується листом начальника медчастини в/ч НОМЕР_1 від 14.01.2011 №71, адресованим військовому прокурору Центрального регіону м. Київ з проханням направити на адресу медчастини довідку про травму на військовослужбовця ОСОБА_1 . Про отримання військовим прокурором Центрального регіону м. Київ означеного листа свідчить штамп вхідної кореспонденції від 19.01.2011 №333.

Оскільки матеріали справи не містять жодних інших доказів негайного сповіщення безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт щодо нещасного випадку, у суду є підстави вважати, що строк для проведення розслідування нещасного випадку слід обраховувати не пізніше, ніж з 19.01.2011, а тому, з урахуванням максимально встановленого строку для проведення розслідування 18 днів, воно мало б закінчитися не пізніше 02.02.2011 складенням відповідного акта.

В означений період, але не пізніше 02.02.2011 від позивача відповідно до покладеного на Комісію з розслідування нещасного випадку покладено обов`язок одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо, мали б бути відібрані пояснення стосовно нещасного випадку.

Доказів на підтвердження неможливості позивачем як потерпілим надати такі пояснення впродовж означеного строку матеріали справи не містять, оскільки з виписного епікризу вбачається перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 06.01.2011 по 14.01.2011.

У той же час позивач як потерпілий по кримінальній справі №25/41318, надавав пояснення 14.01.2011 у приміщенні СВ ЧМВ, що свідчить про можливість відібрання у нього пояснень стосовно нещасного випадку.

Крім того, відповідно до пункту 2.8 розділу 2 Інструкції Командир військової частини у термін до п`яти діб після закінчення розслідування затверджує п`ять примірників акта (додаток 1 до Інструкції) (шість - якщо військовослужбовець був відряджений з іншої військової частини) та по одному примірнику вручає (надсилає): безпосередньому командиру (начальнику); начальнику відповідного військового органу нагляду чи контролю; начальнику відповідної служби військової частини (перший примірник, що підлягає зберіганню разом з матеріалами розслідування); командиру підрозділу (батальйону, дивізіону тощо), до складу якого входить підрозділ, де стався нещасний випадок; командиру підрозділу (роти, батареї тощо), у якому стався нещасний випадок, для вручення потерпілому або особі, яка представляє його інтереси; командиру військової частини, у штаті якої перебуває потерпілий, якщо військовослужбовець був відряджений з іншої військової частини.

З означеної норми слідує, що не пізніше ніж 08.02.2011 за результатами проведеного розслідування повинні бути затверджені примірники акта службового розслідування та вручені (надіслані) командиру для вручення потерпілому або особі, яка представляє його інтереси.

Тобто, навіть враховуючи необізнаність позивача з непроведенням розслідування нещасного випадку, на яку посилається позивач як на підставу для поновлення строку звернення до суду, у період з січня 2011 року по 23.10.2019 (дата, коли позивач дізнався про відмову йому у видачі довідки про травмування) протягом більше 8 років, у лютому 2011 року у нього мали б виникнути сумніви стосовно проведення розслідування нещасного випадку у зв`язку з тим, що у нього не були відібрані пояснення стосовно нещасного випадку, а також оскільки йому не було вручено примірник акта службового розслідування.

Водночас, жодних пояснень, підтверджених доказами, з означених підстав позивачем не надано.

У клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду представник позивача зазначив, що позивач дізнався про порушення своїх прав з листа Військової прокуратури Центрального регіону України від 23.10.2019.

Також він зазначив, що спірні правовідносини стосуються питання соціального захисту прав позивача, а тому, на його думку, має застосовуватись трирічний строк позовної давності, встановлений статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України.

В клопотанні про поновлення строку звернення до суду представник позивача посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.11.2020 у справі №815/460/1820, в якій суд вказав про неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином свого конституційного права на соціальний захист.

Разом з тим у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду дійшла висновку, зокрема, про те, що у спорах про захист соціальних прав має застосовуватися строк звернення до суду, передбачений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже посилання представника позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.11.2020 у справі №815/460/1820 є хибними, оскільки 31.03.2021 Верховний Суд відступив від цих висновків.

Інших обґрунтувань або причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, зокрема, щодо обставин, які мали місце у січні 2011 року представник позивача не зазначив.

Таким чином, причини пропуску строку звернення до суду, викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду, не є поважними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд зазначає про загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою з`ясування обставин, зокрема і щодо подальшого проходження військової служби після відновлення тимчасово втраченої працездатності.

Крім того, позивачем не наведено вагомих і переконливих аргументів, підтверджених доказами, щодо вчинення ним активних дій, направлених на з`ясування обставин щодо подальшого проходження ним військової служби протягом пів року з моменту описаних ним обставин, які зумовили залишення ним тимчасового місця дислокації військової частини.

Відтак, позивачем без поважних причин пропущено встановлений місячний строк для звернення до суду.

За висновком Верховного Суду Суд таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Legesvigilantibusnondormientibussubveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою, оскільки доказів зворотного матеріали адміністративного позову не містять.

Дослідивши викладені доводи, викладені у заяві про поновлення строків звернення до суду, суд дійшов висновку про їх неповажність та недоведеність саме за наведених обставин.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Також згідно з вимогами частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

З огляду на те, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду та не подав обґрунтованого клопотання про його поновлення, суд вважає, що позовну заяву необхідно залишити без руху.

Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно з частинами першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зазначені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства, у зв`язку з чим суд, враховуючи положення статті 169 КАС України , вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та встановити строк для усунення недоліків позовної заяви.

Недоліки позовної заяви мають бути усунені шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням вагомих і переконливих аргументів, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного, характеру, що створили суттєві перешкоди у реалізації позивачу належного йому права на звернення до адміністративного суду упродовж строку, встановленого для цього законодавством, або ж взагалі унеможливили своєчасну реалізацію позивачем такого права, з наданням відповідних доказів на підтвердження зазначених у заяві обставин, з урахуванням висновків, викладених у цій ухвалі та у постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у цій справі.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду, зазначені у заяві про поновлення строків для звернення до суду від 16.12.2021.

Позовну заяву ОСОБА_1 Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії- залишити без руху.

Протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви у спосіб, визначений даною ухвалою.

Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) позивачу (його представнику), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панченко Н.Д.