Справа № 260/10620/23
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2023-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 грудня 2023 рокум. Ужгород№ 260/10620/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Вокзальна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі філії «Вокзальна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), Закарпатської обласної військової адміністрації про визнання незаконним та скасування наказу військової частини НОМЕР_1 від 09.06.2023 року № 1156-АГ «Про вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану» та рішення ради оборони Закарпатської обласної військової адміністрації «Про невідкладні заходи для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави» від 21.07.2023 року № 22 в частині погодження військовій частині примусове вилучення майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлова будівля (Ресторан Карпати), площею 935,6 кв.м., реєстраційний номер 10, яке перебуває на балансі виробничого підрозділу вокзал станції Івано-Франківськ філії «Вокзальна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» та належить на праві власності акціонерному товариству «Українська залізниця», для потреб оборони у порядку встановленому Законом України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану».

Одночасно із позовом, позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше) щодо об`єкта нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Чоп, вул. Героїв Майдану,3, а саме: нежитлова будівля (Ресторан Карпати), площею 935,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10.

Необхідність забезпечення адміністративного позову вказаним способом аргументована тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Позивач в межах цієї заяви вказує на те, що наявність можливості здійснити перереєстрацію права власності на майно, яке було протиправно вилучено у позивача, свідчить про існування обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України, як підстав для забезпечення позову, оскільки, в силу положень ст.7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», складений відповідачем Акт про примусове вилучення майна є правовстановлюючим документом достатнім для здійснення реєстраційних дій щодо переходу права власності шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В той же час, враховуючи, що Акт, як правовстановлюючий документ, є похідним від спірного рішення та наказу, питання визнання незаконними та скасування яких порушується в межах позовної заяви, вчинення реєстраційних дій на підставі такого Акту потягне необхідність у їх скасуванні та витребовуванні майна з незаконного володіння нового власника, що матиме для позивача необхідність вжиття додаткових заходів та понесення додаткових витрат на відновлення порушеного права, а саме рішення прийняте судом за результатами розгляду позовної заяви, у разі її задоволення, не дасть можливість відновити порушене право позивача, що нівелює суть самого звернення до суду.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову та наведені в обґрунтуванні для вжиття відповідних заходів підстави в їх сукупності, провівши аналіз положень чинного законодавства України, що регулює порядок забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Приписами ч.1 ст.150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 вказаної норми забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно із ч.4 ст.150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Таким чином, ст.150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити її.

Положеннями ч.1 ст.151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Необхідно зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, обов`язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням наведеного, проаналізувавши доводи заявника, покладені в обгрунтування необхідності застосування судом заходів забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Що стосується тверджень заявника про можливість військової частини здійснити перереєстрацію права власності на належне йому майно, яке було протиправно у нього вилучене, то суд констатує, що з наявного в матеріалах позовної заяви листа начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 20.10.2023 року, позивача було повідомлено про необхідність забезпечити прибуття уповноваженого представника для участі у вилученні нерухомого майна об 11 год. 07.11.2023 року, за адресою місцезнаходження такого майна.

Крім того, згідно листа начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 08.11.2023 року, позивача проінформовано про вилучення належного йому нерухомого майна для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану, при цьому, вказано, що уповноважений представник позивача, для участі у вилученні нерухомого майна у визначений час не прибув.

Фактично, факт вилучення належного позивачу нерухомого майна мав місце 07.11.2023 року, при цьому, станом на день звернення до суду із заявою про забезпечення позову (шляхом надіслання такої разом із позовною заявою засобами поштового зв`язку 01.12.2023 року), позивачем не надано доказів вчинення відповідачем будь-яких дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлова будівля ( ОСОБА_1 ), площею 935,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10.

При цьому суд звертає увагу, що у позові позивач просить визнати незаконними та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 про вилучення майна та рішення ради оборони Закарпатської обласної військової адміністрації, яким погоджено вилучення такого майна позивача, з тих підстав, що відповідачем не вірно трактуються, і як наслідок, неправомірно застосовано норми ст. 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», оскільки, до позивача не може бути застосована процедура вилучення майна, а може застосовуватись лише правовий механізм примусового відчуження майна з подальшим відшкодуванням Товариству вартості такого майна.

Отже, предметом оскарження в справі є наказ про вилучення майна, що належать позивачу, та рішення, яким погоджено таке вилучення, а в обґрунтування заяви про забезпечення позову, представник позивача наголошує, що відповідачами, в даному випадку, неправомірно застосовано процедуру вилучення майна, при необхідному застосуванні процедури відчуження майна з подальшим відшкодуванням вартості такого майна.

Суд відзначає, що забезпечуючи такий позов до вирішення справи по суті, і якому ще не надано офіційну правову оцінку в межах оскарження та без застосування принципів адміністративного судочинства, зокрема, таких як гласності і відкритості, змагальності тощо, суд фактично ухвалює рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Враховуючи позовні вимоги, з якими звернувся позивач, суд зауважує, що забезпечення позову у визначений ним спосіб буде фактично вирішенням справи по суті до прийняття рішення у даній справі, без з`ясування фактичних обставин справи, без оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних доказів y їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справ № 800/521/17 зазначила: «позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача суд своєю ухвалою фактично подовжую правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин».

На переконання суду, забезпечення позову шляхом, яким просить представник позивача, фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає про відсутність передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України підстав для вжиття заходів забезпечення позову, в зв`язку з чим в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 150, 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Вокзальна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 256 КАС України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя С.І. Рейті