Справа № 580/5978/23
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року справа № 580/5978/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача позивачу щодо застосування нового показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки у розмірі 12236,71 грн, що застосовується у 2023 році для призначення пенсії;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 13.03.2023, застосувавши новий показник середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки у сумі 12236,71 грн, що застосовується у 2023 році для призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач, рішенням від 20.03.2023 № 21 призначив позивачу пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та застосував показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки. Однак, при здійсненні перерахунку її пенсії відповідно до ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідач повинен застосувати показник середньої заробітної плати за 2020-2022 роки. Позивач вважає вказані дії протиправними та такими, що порушують її право на соціальний захист.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, надавши відзив на адміністративний позов, в якому вказано, що оскільки чинним законодавством в разі переходу з одного виду пенсії на інший передбачено застосування показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, вимоги позивача щодо застосування середньої заробітної плати в Україні за 2020-2020 роки є безпідставними та необгрунтованими.

Відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається у письмовому провадженні.

Вивчивши доводи сторін, викладені у позовній заяві та відзиві, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив таке.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та з 21.12.2010 отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 20.03.2023 № 21 відповідач призначив позивачу пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

25.04.2023 позивач звернулась до відповідача із заявою про проведення перерахунку та виплати пенсії з 13.03.2023 із застосуванням нового показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки у сумі 12 236,71 грн, що застосовується у 2023 році для призначення пенсії.

Відповідач листом від 31.05.2023 № 6200-5632/К-02/8-2300/23 повідомив позивачу про відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії з 13.03.2023 із застосуванням нового показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки у сумі 12 236,71 грн.

Позивач вважає, що вказана відмова відповідача є протиправною та порушує її право на належний рівень пенсійного забезпечення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01.01.2004 набув чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), який врегулював принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 40 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії.

Так, за приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2020 - не менше 28 років.

Статтею 7 Закону № 1788, передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058 установлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частина третя статті 45 Закону № 1058-ІV регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший, визначаючи, що показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 639/2751/17.

У випадку призначення особі пенсії за Законом, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV.

Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_1 з 21.12.2010 отримувала пенсію по вислузі років як працівник освіти, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, який передбачав інші підстави та порядок призначення пенсії, у порівнянні із Законом № 1058-IV.

З 13.03.2023 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

Беручи до уваги те, що до переходу на пенсію відповідно до Закону № 1058-ІV позивач не користувався жодним з видів пенсії, передбачених Законом № 1058-IV, призначення відповідачем йому пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV у березні 2023 року відбулося вперше.

У цьому разі при призначенні пенсії вперше за Законом № 1058-IV для розрахунку пенсії має враховуватися показник середньої заробітної плати за три останні календарні роки, що передують року призначення пенсії вперше за цим Законом.

Тому в даному випадку відповідач мав призначити позивачу пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021 та 2022 роки, оскільки показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення вперше пенсії за Законом № 1058-IV.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії (відповідно до статті 9 Закону), призначеної саме за Законом № 1058-IV, на інший.

Отже показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, а саме - таким, яким він був на час призначення пенсії згідно із Законом № 1058-IV.

Позивач звернувся до відповідача за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV вперше, оскільки до 01.03.2023 отримував пенсію по вислузі років як працівник освіти, відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення.

Таким чином, призначення пенсії позивачеві відповідно до Закону № 1058-IV відбулося вперше, тому частина третя статті 45 Закону № 1058-IV не регулює спірні правовідносини.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно та протиправно не застосував при обчисленні пенсії позивача, згідно із Законом № 1058-IV середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021 та 2022 роки, тобто показника середньої заробітної плати, який має враховуватися за три останні календарні роки, що передують року призначення пенсії за Законом № 1058-IV.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову відповідача щодо застосування нового показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки у розмірі 12236,71 грн, що застосовується у 2023 році для призначення пенсії та зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 13.03.2023, застосувавши новий показник середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки у сумі 12236,71 грн, що застосовується у 2023 році для призначення пенсії.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позивач навела законні й обґрунтовані підстави, а тому наявні правові підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 073,60 гривень підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

З приводу професійної правничої допомоги суд встановив, що 13.03.2023 позивач уклав з адвокатом Окуневичем Михайлом Валентиновичем договір № 26/23 про надання правової допомоги (далі Договір). Визначено характер доручення на ведення, а саме надання правової допомоги, складання та подання позовних заяв, участь у судових засіданнях та представництво інтересів позивача в інших державних органах та установах.

Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) від 04.07.2023 № 01-26/23 адвокат виконав такі роботи:

- консультація позивача - 1 000 гривень;

- подання адвокатського запиту про витребування документів з пенсійної справи - 1 000 гривень;

- написання заяви до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про здійснення перерахнку пенсії від 25.04.2023 - 1 000 гривень;

- підготовка та написання позовної заяви - 3 000 гривень.

Всього - 6 000 гривень.

Позивач оплатив гонорар адвоката за виконану роботу в сумі 6 000,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 26/23 від 13.03.2023.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 3 вказаної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою вказаної статті КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, компенсації за рахунок іншої сторони підлягає не будь-яка правова допомога, а саме професійна правнича, виконавцем якої є адвокат.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 висловлено правову позицію: "Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг».

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та від 31.07.2020 у справі № 301/2534/16-ц.

Отже, оцінюючи заявлені представником позивача до відшкодування витрати, суд зазначає, що ця справа не є складною та містить лише один епізод спірних правовідносин. Крім того, на момент звернення позивача до суду вже існувала практика розгляду таких спорів Верховним Судом.

Таким чином, розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн є необґрунтованим, оскільки, очевидно не є співмірним та пропорційним із заявленим адвокатом розміром відшкодування витрат на правничу допомогу з обсягом виконаних ним робіт.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та наявністю сталої судової практики з розгляду такої категорії справ, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума 6 000,00 грн підлягає зменшенню до 3 000 грн. Вказаний розмір витрат обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час супроводу цієї справи у суді першої інстанції, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом розгляду цієї справи.

Як було зазначено вище, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню підлягають витрати на правову допомогу в сумі 3 000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 139, 241-246, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області ОСОБА_1 щодо застосування нового показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки у розмірі 12236,71 грн, що застосовується у 2023 році для призначення пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська 23, м. Черкаси, 18000, ) провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 13.03.2023, застосувавши новий показник середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки у сумі 12236,71 грн, що застосовується у 2023 році для призначення пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська 23, м. Черкаси, 18000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок та витрати пов`язані з наданням їй професійної правничої допомоги адвоката в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ