Справа № 120/15117/23
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 грудня 2023 р. Справа № 120/15117/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю секретаря судового засідання: Галюк Аліни Леонідівни,

представника позивача: не з`явився,

представників відповідача: Богдашевського В.В., Авдєєва О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" (далі ТОВ "Гудвіл", позивач) з адміністративним позовом до Вінницької митниці ДМС України (далі - Вінницька митниця ДМС України, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови у прийнятті митної декларації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що для митного оформлення товару, ввезеного на підставі договору, позивач подав до Вінницької митниці електронну митну декларацію ВМД 22UA8U2, в якій митна вартість придбаного товару була визначена за ціною зовнішньоекономічного договору (контракту), рахунку фактури (інвойсу). На підтвердження заявленої вартості позивач надав ряд необхідних й достатніх, на його думку, документів. Однак за результатами розгляду поданої митної декларації відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товару №UA401000/2023/000086/2 від 14.09.2023.

Позивач вважає вказане рішення та дії митного органу протиправними та зазначає, що при митному оформленні товару з метою підтвердження його заявленої митної вартості відповідачу було надано документи, які відповідають переліку, визначеному у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (далі МК України), та містять достовірні дані про числові показники складових митної вартості.

Відтак, у відповідача не могло бути обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів. В свою чергу, позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами, а отже спірне рішення про коригування митної вартості товарів, на переконання сторони позивача, є протиправними та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 04.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено здійснювати суддею Жданкіною Н.В. одноособово за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання, яке призначено на 26.10.2023. Також, вказаною ухвалою відповідач встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

17.10.2023 представником відповідача подано відзив на адміністративний позов, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову. Зокрема вказав, що позивачем до митного оформлення, в тому числі для підтвердження митної вартості товару, були подані наступні документи: рахунок-фактура (інвойс) № 4/09/2023 від 07.09.2023, довідка про вартість перевезення вантажу № 84 від 31.08.2023, платіжне доручення від 21.08.2023, копія декларації країни відправлення № 23341300EX00714440 від 07.09.2023, контракт № 10-PL від 01.06.2023, специфікація №17 від 18.08.2023.

Під час митного оформлення товару встановлено, що згідно документів які були надані декларантом за власною ініціативою, а саме: рахунок проформа №MES2313676 від 17.08.2023 та митної декларації країни відправлення №23341300EX00714440 від 07.09.2023, товар був проданий на умовах поставки EXW Bartin, що в свою чергу означає, що оформлення документів в країні експорту та витрати на завантаження товару покладаються на покупця, проте в Специфікації №17 до контракту №10-PL від 01.06.2023, зазначається що товар продається на умовах поставки FCA Bartin.

Наведені невідповідності в умовах поставки товару, що визначені позивачем в митній декларації та вищезазначених документах, на переконання митного органу, ставлять під сумнів включення позивачем всіх складових митної вартості у повному обсязі, а саме завантаження та оформлення документів необхідних для експорту.

Щодо наданого висновку ДП "Держзовнішінформ" №123/434 від 13.09.2023 представник відповідача зауважив, що при підготовці даного висновку експертом було вказано лише метод здійснення оцінки та посилання на використані інформаційні джерела без зазначення числових даних щодо вартості товарів які порівнюються із оцінюваним, вихідних даних які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки експерта. У згаданому висновку вказано «Джерела інформації, що використовувались для перевірки ціни: інформація отримана в процесі діяльності ДП "Держзовнішінформ", Steel Orbis, НБУ, інформація з мережі Інтернет, тощо», тобто відсутня інформація стосовно конкретних значень цінових даних щодо вартості товарів, що в свою чергу не дає можливості митному органу під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості впевнитись у достовірності вихідних даних та перевірити числові значення складових митної вартості.

Отже, враховуючи вищезазначене та положення ч.3 ст.53 МК України, 14.09.2023 декларанту були направлені електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів згідно ч.3 ст. 53 МК України. Декларант у своєму повідомленні відмовився від надання додаткових документів.

Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості, на переконання відповідача, не були підтверджені документально, а подані до митного оформлення документи не містили всіх відомостей щодо складових митної вартості, відповідно до пп.2, 3 статті 58 МК України, було застосовано другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МК України.

Таким чином, на думку представника відповідача, митниця діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ухвалою від 26.10.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 08.11.2023.

В судовому засіданні 08.11.2023 оголошено перерву до 20.11.2023.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання призначене на 20.11.2023, розгляд останньої відкладено на 05.12.2023.

В судове засідання 05.12.2023 представник позивача не з`явився, натомість подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вказав, що позивач в повному обсязі підтримує заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечили з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Просили суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників відповідача, оцінивши наявні у справі докази, а також доводи, наведені у заявах по суті, суд встановив, що 01.06.2023 між позивачем (Покупець) та ТОВ «VARТIS» (м. Краків, Польща) (Продавець) був укладений контракт №10-РL (надали - Контракт), відповідно до умов якого Продавець поставляє в Україну металопрокат в асортименті (далі - товар).

Відповідно до п.2.1 умов даного Контракту, Продавець поставляє Покупцю товар в асортименті, кількості та одиниці виміру, технічними характеристиками та ціною, зазначених у Специфікації та Рахунку (інвойсі).

Продавець поставляє товар на умовах, що зазначені у Специфікаціях та Рахунку (Інвойсі), відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2020 року.

Згідно п. 3.1 Контракту відповідальність за навантаження і її якість несе Продавець.

Пунктом 3.2. Контракту визначено, що місце поставки вказується в Рахунку (Інвойсі) та Специфікації.

Ціна кожної партії товару вказується Продавцем в Рахунку (Інвойсі) та (або) Специфікації, яка є невід`ємною частиною Контракту (п.4.1 Контракту).

Вартість пакування та витрат Продавця з завантаження товару на наданий транспортний засіб, входять у вартість товару. Порядок розподілу транспортних витрат визначаться сторонами у Специфікаци, виходячи із погоджених сторонами умов поставки (п.4.3. Контракту).

Покупець здійснює оплату Товару, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Продавця у строки та порядку погоджені Сторонами у Специфікації. Оплата Товару здійснюється у доларах США (п. 5.1 Контракту).

З матеріалів справи слідує, що 18 серпня 2023 року сторони підписали Специфікацію №17 до Контракту. Продавець зобов`язаний здійснити поставку гарячекатаного стального профілю в асортименті 40 тон (+/-10%). В специфікації Сторони визначили ціну за одиницю товару в залежності від розміру товару у сумі 645 доларів США та 655 доларів США і загальну вартість товару у розмірі 26 000,00 (двадцять шість тисяч) доларів США.

Керуючись п.3.1., п. 5.1. Контракту у Специфікації №17 сторони визначили умови поставки та оплати, а саме: умови поставки FCA Бартин, Туреччина вантажним автомобільним транспортом. Покупець зобов`язаний здійснити 100% оплати протягом 30 календарних днів після отримання Покупцем Товару.

Також, у Специфікації № 17 від 18.08.2023 Сторони передбачили, що в усьому іншому, що не передбачено цією Специфікацією, Сторони керуються умовами Контракту.

До Специфікації № 17 сторони склали та підписали Проформу-Інвойс № 3/08/2023 від 18.08.2023, у якому були про дубльовані умови, передбачені Специфікацією №17 від 18.08.2023.

В позовній заяві позивачем також повідомлено, що виробником товару, який є предметом поставки за Контрактом № 10-PL від 01.06.2023 є MESCIER DIS TICARET A.S. (Туреччина) (далі - Виробник).

Між ТОВ «VARTIS» (Польща) (Покупець) та MESCIER DIS TICARET А.S.(виробник Постачальник) був укладений контракт № MES2313676 від 17.08.2023 на поставку металопрокату в асортименті на загальну суму 25800 доларів США. Також, виробником був виставлений проформа-інвойс № MES2313676 від 17.08.2023 на загальну суму 25800 доларів США на поставку металопрокату в асортименті. У комерційному інвойсі №MDT103 від 06.09.2023 до контракту № MES2313676 від 17.08.2023 Покупцем зазначений ТОВ «VARTIS» (Польща), вантажоодержувачем зазначений ТОВ «ГУДВІЛ» (Україна). Умови поставки EXW Bartin, Туреччина, Товар, що поставляється фасонні профілі з вуглецевої сталі у кількості 20140 кг загальною вартістю 12889,60 доларів США.

Виробник MESCIER DIS TICARET A.S. (Туреччина) сформував та оформив через митні органи Туреччини експортну поставку металопрокату в асортименті 07 вересня 2023 року - Експортна декларація № 23341300ЕХ00714440 від 07.09.2023, додали необхідний для проходження митних процедур наступний пакет документів.

Також, позивача в позовній заяві наголосив на тому, що ТОВ «VARTIS» (Польща) (Покупець) оплатив MESCIER DIS TICARET А.S. вартість металопрокату.

Також, як повідомлено в позовній заяві та підтверджується матеріалами справи, 11.09.2023 для здійснення митного оформлення товару позивач через свого представника ФОП ОСОБА_1 , подав відповідачу попередню митну декларацію ІМ 40 ЕА, якій було присвоєно № 23UA81U2, у графі 33 якої, зазначено код товару 72163211, а у графі 31 опис товару вказано: фасонні профілі з вуглецевої сталі І-подібні: двутаври із заліза або нелегованої сталі без подальшого оброблення крім гарячого екструдування, заввишки 80мм або більше, прокатування, гарячого волочіння або але не більш як 220мм з паралельними полицями, довжиною 12000мм: - іре 160, марка сталі s275jr - 20.140 тн., хімічний склад, %: с-0.10; мп-0.51.

В подальшому, позивач отримав від митного органу в електронному вигляді 3 повідомлення.

Перше про те, що станом на 14.09.2023 на 14:06, в зв`язку із спрацюванням ризику АСУР необхідно надання документів для підтвердження митної вартості товару, в зв`язку із спрацюванням АСУР необхідно надання документів для підтвердження коду УКТЕЗЕД товару.

Другим повідомленням від 14.09.2023 станом на 14:37 митниця попросила надати документи, що відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ підтверджують заявлену митну вартість товарів, а саме: 1) декларація митної вартості , що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу , та окументи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Трете повідомлення станом на 14.09.2023 на 14:49 свідчило проте, що: За результатами виконання митних формальностей за МД встановлено, що надані документи, що відповідно до ч.2 ст.53 МКУ підтверджують заявлену митну вартість товару, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності, а саме: згідно п.3 зовнішньоекономічного договору від 01.06.2023 № 10-PL «умови та місце поставки товару вказується в специфікації та рахунку», проте згідно наданих декларантом документів - умови та місце поставки зазначені лише в специфікації.

Відповідно до ч.3 ст.53 МКУ позивачу запропоновано надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Інші документи - за бажанням.

Для підтвердження митної вартості були подані наступні документи: Платіжну інструкцію №2164 від 31.08.2023 про оплату обслуговування; Довідку про транспортні витрати №84 від 31.08.2023; Висновок ДП "Держзовнішінформ" №123/434 від 13.09.2023; Контракт №10-PL від 01.06.2023 Специфікацію №17 від 18.06.2023; Договір про надання митно-брокерських послуг № 12-06/23 від 12.06.23; Договір (транспортна заявка ) №91 від 31.08.23; Договір № 593/23 від 29.08.2023; Лист від 11.09.2023; INVOICE №MDT103 від 06.09.2023; Лист №110923-1 від 11.09.2023; Лист б/н від 12.09.23 (про надання додаткових документів); Контракт № MES2313676 від 17.08.2023; PROFORMA INVOICE № MES2313676 від 17.08.2023; Платіжне доручення від 21.08.2023; Лист від 14.09.2023; Експортна декларація №23341300ЕХ00714440 від 07.09.2023; Сертифікат походження № 0831450 від 07.09.2023; CMR А №002167; Рахунок-фактура на оплату транспортних послуг №СФ-000566 від 31.08.2023; Фактура проформа № 3/08/2023 від 18.08.2023; Faktura eksportowa № 4/09/2023 від 07.09.2023; Сертифікат якості виробника №1386-2023; E-fatura від 07.09.2023.

За результатами розгляду поданої митної декларації, незважаючи на наданий позивачем в підтвердження визначеної вартості відображеного в ВМД товару додатковий пакет документів, відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товару №UA401000/2023/000086/2 від 14.09.2023, відповідно до якого митну вартість товару було збільшено.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Суд зазначає, що ч.2 ст.53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.

За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З наведеним висновком кореспондуються положення п.2 ч.5 ст.54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до ч.3 ст.54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування, відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За приписами ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості, згідно з положеннями статей59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частиною 7 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Також за приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Системний аналіз вказаних положень Митного кодексу України дає підстави дійти висновків, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).

Згідно з частиною шостою статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019 р. в адміністративній справі №803/667/17.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою-четвертою статті 53 МК України.

Судом встановлено, що відповідач за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої позивачем, дійшов висновку, що в наданих декларантом документах міститься ряд розбіжностей, наявність яких унеможливлює підтвердження всіх числових значень складових митної вартості, однак, суд не погоджується з такими висновками митного органу, з огляду на таке.

Надаючи оцінку доводам відповідача, які стали підставою для прийняття спірних рішень про коригування митної вартості товарів, суд зазначає таке.

За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митних декларацій, митницею встановлені такі розбіжності:

- під час митного оформлення встановлено, що згідно документів які були надані декларантом за власною ініціативою, а саме рахунок проформа від 17.08.2023 №MES2313676 та митної декларації країни відправлення товару, такий був проданий на умовах поставки EXW Bartin, що в свою чергу означає, що оформлення документів в країні експорту та витрати на завантаження товару покладаються на покупця, проте в Специфікації №17 до контракту №10-PL від 01.10.2023 товар вже проданий на умовах поставки FCA Bartin, що в свою чергу ставить під сумнів включення всіх складових митної вартості у повному обсязі, а саме завантаження та оформлення документів необхідних для експорту.

Водночас, суд наведені в оскаржуваному рішення посилання митного орган на розбіжності в умовах поставки оцінює критично з огляду на наступне.

Так, як вже дуло встановлено вище, відображений в ВМД № 22UA8U2 товар був придбаний позивачем в ТОВ «VARTIS» (Польща) згідно контракту №10-PL від 01.06.2023. Керуючись п.3.1., п. 5.1. Контракту у Специфікації №17 сторони визначили умови поставки та оплати, а саме: умови поставки FCA Бартин, Туреччина вантажним автомобільним транспортом. Покупець зобов`язаний здійснити 100% оплати протягом 30 календарних днів після отримання Покупцем Товару.

Отже, з наявних в матеріалах справи доказів чітко прослідковується, що поставка товару саме від ТОВ «VARTIS» (Польща), як продавця товару до ТОВ "Гудвіл", як покупця, здійснювалось на умовах поставки FCA Бартин.

В свою чергу, поставка товару придбаного ТОВ «VARTIS» (Польща) в MESCIER DIS TICARET A.S. (Туреччина) (Виробник товару) згідно умов контракту №MES2313676 від 17.08.2023 здійснювалась на умовах поставки EXW.

В контексті наведеного суд погоджується з доводами сторони позивача, наведеними у позовній заяві, що принцип свободи договору можна назвати одним з центральних принципів у системі принципів договірного права, оскільки, як і будь-який правочин, договір є вольовим актом.

Слід відмітити, що Принципи міжнародних комерційних договорів (принципи УНІДРУА) вже в п. 1.1 на перше місце в сфері договірних відносин встановлюють принцип свободи договору. Сторони вільні у розпорядженні своїми правами та вільні у визначені умов договорів.

У даному випадку це окремі не пов`язані один з іншим контракти, різні сторони, різна вартість продажу та відповідно різні умови.

Термін FCA Incoterms 2020 означає, що продавець виконує свої зобов`язання за зовнішньоторговельним контрактом, коли передає у розпорядження покупцю продукцію, завантажену на певний транспортний засіб у заздалегідь зазначеному місці та випущену митницею в рамках процедури експорту (також сплачуються вивізні В свою чергу, умови поставки EXW Інкотермс - "Ex Works" (named place) - "Франко завод (зазначена назва місця) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки з поставки, коли він наддасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві або в іншому зазначеному місці. Це означає, що покупець сам вивозить товар зі складу продавця або з іншої раніше обумовленої території, відповідаючи за подальше транспортування товару.

FCA відрізняється від EXW лише тим, що продавець оформляє свій вантаж експорту. Постачальник продає вантаж покупцю, але при цьому зобов`язується виконати експортне оформлення та нести за нього витрати.

Тобто, витрати щодо оформлення несе у будь якому випадку постачальник, а транспортні витрати покупець, при цьому що при EXW що при FCA, місце поставки у всіх документах визначене однакове Бартин Туреччина.

На запитання суду щодо визначеної позивачем в митній декларації вартості задекларованого товару на предмет заниженості вартості останнього, то представник відповідача повідомив про відсутність в податкового органу таких відомостей. При цьому зазначив, що визначена в митній декларації вартість товару несуттєво відрізняється в бік збільшення від ціни, за яку контрагент позивача придбав такий товар в країні його походження.

На думку суду, відповідачем також не враховано норми Митного кодексу України, якими визначена необхідність надання транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, для підтвердження витрат на транспортування, які повинні надаватись за певних умов, зокрема якщо за умовами поставки втрат на транспортування не включені у вартість товару.

По суті вказані митним органом зауваження носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.

Крім того, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Між тим, спірні Рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення Позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Обставина про наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії валі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Водночас, ціна є грошовим вираженням лише у разі коли існує рівновага між попитом та пропозицією. В інших випадках коливання цін спричиняються не вартістю, а іншими причинами.

Отже, факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 справа №815/6827/17, від 22.04.2019 справа № 815/6242/17, від 07.08.2018 справа №815/3400/17.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що надані позивачем до митного оформлення документи, повною мірою підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, які б не дозволяли митному органу провести обчислення митної вартості за основним методом, а тому вказані митницею у спірному рішенні обставини не можуть бути підставами для відмови у прийнятті митної вартості товару, заявленої позивачем, та коригування такої митної вартості.

Зважаючи на те, що під час митного оформлення митницею не було висловлено жодних обґрунтованих сумнівів щодо розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості товарів у вищенаведеній поданих декларантом документах щодо ціни товару, про що свідчить аналіз змісту спірного рішення про коригування митної вартості товару, слід дійти висновку, що наведені документи не містили жодних розбіжностей саме у числових значеннях складових митної вартості товарів, у зв`язку із чим наявні підстави вважати, що митний орган не навів жодних обґрунтованих сумнівів щодо неможливості визначення митної вартості товарів за поданими декларантом документами, а тому відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не мав правових підстав для витребування додаткових документів у декларанта.

З огляду на вищезазначене, зауваження митного органу до наданих на підтвердження заявленої митної вартості товарів документів, що викладені у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару.

У зв`язку з наведеним суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості, не є підставою для витребування додаткових документів у декларанта та для коригування заявленої ним митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. А надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Суд також звертає увагу, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не можуть слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару. Більш того, з матеріалів справи слідує, що позивач на вимогу митного органу надав вичерпний перелік документів на підтвердження митної вартості відображеного в ВМД товару.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Законом чітко встановлено умови, за наявності яких, у відповідача виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

На думку законодавця, сумніви є обґрунтованими, якщо документи: містять розбіжності; наявні ознаки підробки; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, приписи закону зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, відповідач повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Натомість, під час розгляду цієї справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Суд зазначає, що досліджені первинні документи, які також були подані позивачем до митного органу, повністю підтверджують митну вартість товару, задекларовану за основним методом.

Відповідачем не надано належних та переконливих доказів того, що подані декларантом для митного оформлення документи не надавили можливості встановити всі складові митної вартості товари, мали розбіжності або виправлення, у зв`язку з чим рішення митного органу про коригування митної вартості товару не можуть вважатися обґрунтованими та правомірними.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2684 грн., належить стягнути на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару №UA401000/2023/000086/2 від 14.09.2023.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці (, вул. Лебединського, 17, м. Вінниця).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Гудвіл" (вул. Зрошувальна, 2, м. Київ, 02099, )

Відповідач: Вінницька митниця ДМС України (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034, )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна