Справа № 494/2003/23
Суддя: Римар І. А.
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/2003/23
Провадження № 2-а/494/15/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2023 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання- Козубенко О.О.,

представника позивача - Тесліної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ №7981542 від 21.10.2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

24.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №7981542 від 21.10.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що постановою серії ЕАТ №7981542 по справі про адміністративне правопорушення від 21.10.2023 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340.00 грн. Вважає постанову необгрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки був зупинений невідомою особою в поліцейській формі. Жодних доказів того, що позивач порушив Правила дорожнього руху України (далі -ПДР) відповідач не надав. У постанові відсутні докази того, що ОСОБА_1 перетнув подвійну суцільну смугу, належним чином не описані обставини, встановлені під час розгляду справи, не вказано населений пункт, в якому здійснено порушення, не зазначено правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження.

Ухвалою суду від 27.10.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду на 14.11.2023 року, також звільнено позивача від сплати судового збору.

13.11.2023 року представником відповідача направлено на адресу суду письмову заяву про відвід судді Римар І.І. Підставою відводу зазначено про те, що суддя Римар І.А. оскаржує постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та ст.125 КУпАП, в яких відповідачем є Управління патрульної поліції в Одеській області.

У судове засідання 14.11.2023 року представник відповідача не з`явився та причини неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи.

Разом з цим, ухвалою суду від 14.11.2023 року заяву про відвід визнано необґрунтованою, оскільки оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності не може свідчити про упередженість судді. Окрім цього, в ухвалі зазначено про вибірковість Управління патрульної поліції в Одеській області під час заявлення відводів, оскільки у провадженні судді Римар І.А знаходяться інші справи Осіб про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за участю відповідача, та які перебувають у провадженні судді раніше вищезазначеної справи, проте по них відводів не заявляються.

З метою уникнення у сторін будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді Римар І.А., запобігання конфліктних ситуацій, судом вирішено також заяву про відвід передати до канцелярії суду для визначення іншого судді.

Водночас, 14.11.2023 року представник Управління патрульної поліції в Одеській області, надіслав на електронну адресу суду відзив на позовну заяву, в якому з доводами позивача категорично не погодився, зазначив, що 20.10.2023 року в ході виконання службових обов`язків лейтенантом поліції ОСОБА_2 за адресою: м. Одеса, вул. Сахарова, 4 виявлено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом здійснив перетин подвійної суцільної лінії, чим порушив п.8.5.1 Правил дорожнього руху України. Факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписами (файл -відеозапис порушення 1 та файл відеозапис порушення 2) та з нагрудних портативних камер поліцейських. Інспектором патрульної поліції винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, яка є обґрунтованою, винесена з дотримання процедур розгляду справи, на підставі та в порядку передбаченому законодавством. Окрім цього, також зазначають, що з нагрудних камер поліцейських 01775@340310 час 00-21 сек.) вбачається, як позивач підтверджує той факт, що він здійснив перетин подвійної суцільної лінії. Також на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, відповідачем надана постанова про накладення адміністративного правопорушення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7981542 від 21.10.2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.121 ч.1, яку саме оскаржує позивач. На підставі викладеного просили залишити позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення. Аналогічний відзив також надійшов на адресу суду поштою, яке зареєстровано у Березівському районному суді Одеської області 16.11.2023 року

15.11.2023 року ухвалою судді Березівського районного суду Одеської області Панчишина А.Ю. в задоволенні заяви Управління патрульної поліції в Одеській області про відвід судді Римаря І.А.- відмовлено.

Після отримання справи, судове засідання призначено на 29.11.2023 року.

Разом з цим, на адресу суду 27.11.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, з якою позивач не погоджується та вважає незаконними, а докази надані відповідачем неналежними та недопустимими. На підтвердження винуватості позивача, надано відповідачем постанову та відеозаписи, однак оскаржувана постанова не містить інформації про будь-яку фіксацію порушення, як передбачено приписами ч.3 статті 283 КУпАП. Також вказує, що надані відповідачем відеозаписи правопорушення 1 та 2 взагалі не мають жодного посилання на технічний засіб та всі відеодокази є недопустимими з огляду на практику Верховного Суду (Постанова Верховного суду 524/9716/16а від 13.02.2020 року, №524/5536/17 від 15.11.2018, 295/3099/17 від 17.07.2019). Окрім цього, зазначає, що з урахуванням практики Верховного Суду, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, і не звільняє від доведення його правомірності. Крім того, вважає, що діями поліцейських порушено його права та з відеозапису 1 фактично переслідують та ведуть відеоспостереження, яке є слідчою дією, передбаченою КПК України, а не КУпАП за невідомим автомобілем. При цьому не має часу та дати зйомки. На відеозаписі 2 зафіксовано зупинку мого автомобіля на значній відстані від зазначеного в постанові місця правопорушення. Враховуючи це, вказує, що перше та друге відео не мають зв`язку та можуть свідчити про фальсифікацію доказів посадовими особами. Також посилається, що якщо уважно подивитись відеозаписи, то починаючи з 23:34:20 між відеозаписами є розриви не менше 10 хвилин, цю частину відео не надано, а частина відео прикривалась руками або речами співробітниками поліції. В цей час здійснювався психологічний тиск, залякування. Враховуючи, що була комендантська година, хтів скоріше додому та щоб усе закінчилось, а тому вимушений був погодитись. Відзив направлений на електронну адресу відповідача та отримано ним, про що свідчить скриншот. З огляду на це, просить позов задовольнити.

У судове засідання 29.11.2023 року відповідач повторно не з`явився, хоча був належним чином сповіщений про час, день та місце розгляду справи (а.с.82), будь-яких клопотань чи заяв на адресу суду не надсилав.

Водночас, з урахуванням надсилання відповіді на відзив від 27.11.2023 та неявкою відповідача, справу відкладено на 07.12.2023 року.

В судовому засіданні 07.12.2023 року представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач в судове засідання 07.12.2023 року втретє не з`явився, хоча був належним чином сповіщений про час, день та місце розгляду справи (а.с.82), будь-яких клопотань чи заяв на адресу суду не надсилав.

Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач достовірно знаючи про розгляд справи, був повідомлений про розгляд справи шляхом направлення судових повісток на його електронну адресу, однак у судові засідання представник не з`являвся і доказів з приводу поважності причин неявки в судові засідання, не надав, а тому суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами.

Вислухавши представника позивача у судовому засіданні, вивчивши матеріали справи, врахувавши відзив відповідача від 14.11.2023 року та відповідь на відзив позивача від 27.11.2023 року, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законодавством встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що постановою складеної інспектором УПП в Одеській області старшим лейтенантом 2 бат. 8 роти Бондарем В.А. серії ЕАТ №7981542 від 21.10.2023 року (час 00:42:56; місце розгляду справи м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 13), вбачається, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КупАП, а саме те, що 20.10.2023 року о 23:10:41 год. по вул. Сахарова, 4, водій здійснив перетин дорожньої розмітки 1.3 подвійна суцільна смуга, чим порушив п.8.5.1. ПДР - Порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.

Отже, даною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340.00 грн.

Оскільки, ОСОБА_1 вину у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення - не визнає, а тому вказані обставини у постанові є недоведеними та підлягають встановленню (доказуванню) під час розгляду справи.

Водночас, суд враховує, що навіть у разі наявності підпису водія про притягнення його до адміністративної відповідальності або сам факт визнання особою вини у ПДР ,- не може бути беззаперечним та достатнім доказом його вини, правомірності прийнятого рішення і не звільняє відповідача від доведення його правомірності. Вказане підтверджується практикою Верховного суду, а саме Постановою ВС/КАС № 757/2757/16-а від 22.07.2019 року. Постановою ВС/КАС від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідач на правомірність свого рішення, посилається на відеодокази, а саме : файли - відеопорушення №1, №2 (на яких відсутні час та день здійснення фіксації), відеозаписи нагрудних камер поліцейських 01222, 01775 та оскаржувану постанову

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова серії ЕАТ 798142 від 21.10.2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності взагалі не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення та у пункті 7 даної постанови (до постанови додаються) чи у самій постанові,- взагалі відсутні будь-які посилання на технічні записи, в тому числі на відеодокази та відео з нагрудних камер, які надані відповідачем.

Частинами другою та третьою статті 283 КУпАП передбачено чітко, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Тобто, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2020 року №524/9716/16а, від 15.11.2018 у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі N 295/3099/17.

За таких обставин, суд доходить висновку, що надані відповідачем відеодокази, з урахуванням відсутності їх посилань у постанові від 21.10.2023 року серії ЕАТ 7981542 та практики Верховного Суду, - вважаються неналежними та недопустимими доказами.

Оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис події, тому суд не може прийняти до розгляду такий доказ відповідача, як відеозапис події через його недопустимість.

Сам позивач у своїй позовній заяві не визнав факту перетину ним, під час керування транспортним засобом, подвійної суцільної лінії, та в ході судового розгляду не було доведено належними та допустимими доказами, що він здійснив зазначене порушення, тому його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного спливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

При цьому суд зазначає, що особа може бути притягнута судом до адміністративної відповідальності лише в тому випадку, коли її вина доведена поза розумним сумнівом.

Разом з тим, суд доходить до висновку, що не можуть бути належними та допустимими доказами відомості, що містяться лише у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, без надання інших доказів вчинення особою правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За відсутності доказів фактичних обставин правопорушення визнати особу винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, на думку судді, не можливо, оскільки беззаперечних доказів вини суду не надано.

Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Разом з цим, хоча суд і звертає увагу на пояснення представника позивач про те, що на відеозаписах №1,№2 взагалі не має дати та часу відео зйомки, відсутності частини відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, нечіткої фіксації з нагрудних камер поліцейських, - однак, оскільки вказані докази визнані неналежними та недопустимими, а тому суд позбавлений можливості надати їм оцінку.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, оскільки відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, надані відеодокази відповідачем, з урахуванням практики Верховного суду визнанні - неналежними та недопустими, а також не надав інших доказів на спростування обставин, викладених у адміністративному позові на виконання вимог ч.2 ст.77 КАС України, тобто відсутні докази на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови, та які б підтверджували наявність складу правопорушення, суд доходить висновку про те, що постанова серії ЕАТ № 7981542 від 21.10.2023 в справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Частиною першою та п`ятою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пенсійного посвідчення (а.с.18) та вимоги позивача задоволені, а тому в даному випадку судовий збір у розмірі 536, 80 коп. повинен бути сплачений за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на користь Держави.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 286 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ №7981542 від 21.10.2023 року - задовольнити.

Визнати постанову про накладення адімінстартивного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечнння безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №7981542 від 21.10.2023 року протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Відповідач: Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (65114, м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 5)

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 11.12.2023 року.

Суддя Римар І.А