Справа № 346/2810/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 346/2810/23 пров. № А/857/21096/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Калинюком О.П. в порядку ч.4 ст.229 КАС України у м. Коломия, повний текст судового рішення складено 20 вересня 2023 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, інспектора Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Цуркан Анастасії Ігорівни про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

30.05.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області (далі - УПП, відповідач-1), інспектора УПП Цуркан А.І., в якому просив скасувати постанови серії ЕНА №1001137, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та постанову серії ЕНА №1001143, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП, а провадження по адміністративній справі закрити.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.09.2023 позовні вимоги були задоволені частково. На підставі ст.22 КУпАП звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.121 КУпАП, та адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн, накладеного постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1001137 від 13.05.2023, у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, та обмежено усним зауваженням. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, закрито на підставі ч.2 ст.284 КУпАП. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено у зв`язку з їх безпідставністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, УПП подало апеляційну скаргу, в якій через порушення норм процесуального права просить його скасувати в частині звільнення позивача від адміністративної відповідальності та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що звільняючи позивача від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, суд першої інстанції перебрав на себе повноваження органів Національної поліції України та втрутився у дискреційні повноваження вказаного суб`єкта владних повноважень.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

З урахуванням положень п.1 ч.1 ст.311, ст.286 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що постановою серії ЕНА №1001137 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

За змістом вищевказаної постанови, ОСОБА_1 13.05.2023 об 11 год 41 хв в селі Оршівці Чернівецького району Чернівецького району, керуючи автомобілем марки Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_1 , не користувався обладнаним засобами пасивної безпеки, чим порушив вимоги п.2.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

Постановою серії ЕНА №1001143, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі.

За змістом цієї постанови, ОСОБА_1 цього ж дня об 11 год 58 хв в тому ж місці, надавав послуги з перевезення пасажирів як таксі, використовуючи вищевказаний автомобіль, який не пройшов при цьому обов`язкового технічного контролю.

Вважаючи протиправними оспорювані постанови, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про їх скасування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції застосував положення ст.22 КУпАП, врахувавши обставини, за яких вчинено позивачем адміністративне правопорушення, зокрема, порушення правил користування ременями безпеки, рухаючись на незначній відстані на з незначною швидкістю між блок-постами та звільнив позивача від адміністративної відповідальності, визнавши вчинене адміністративне правопорушення малозначним, обмежитись усним зауваженням. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що на підставі наданих стороною відповідачів доказів, зокрема, вказаним у відзиві на позовну заяву відеозаписом, підтверджується правомірність оспорюваних постанов. Суд вважав спростованими доводи позивача про неправомірність рішень суб`єкта владних повноважень та дійшов висновку про дотримання інспектором УПП Цуркан А.І. вимог закону при їх прийнятті.

Проте, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в частині звільнення позивача від відповідальності на підставі ст.22 КУпАП є помилковими, до яких суд прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, переглянувши наявний у них відеозапис, погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність оспорюваних постанов та безпідставність і необгрунтованість вимог позивача, а відтак, з урахуванням положень ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, звертає увагу, що рішення суду першої інстанції в частині висновків про правомірінсть оспорюваних постанов позивачем не оскаржувалось, а тому колегія суддів не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Отже, суд апеляційної інстанції надає оцінку висновку суду першої інстанції в частині застосування до спірних правовідносин положень ст.22 КУпАП.

Статтею 222 КУпАП визначено, що органам Національної поліції підвідомчі справи про адміністративні правопорушення, передбачені, в тому числі, ч.3, 5 ст.121 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною третьою статті 286 КАС України передбачено виключний перелік повноважень місцевого загального суду як адміністративного до яких віднесено повноваження залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Системний аналіз приведеної вище процесуальної норми та положень КУпАП, дає дає підстави дійти висновку про відсутність у місцевого загального суду як адміністративного повноважень звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Таким чином, уповноваженим суб`єктом, наділеним виключними дискреційними повноваженнями звільняти порушника від адміністративної відповідальності, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням, є виключно органи уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Отже, приймаючи рішення про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, суд першої інстанції вийшов за межі своєї компетенції, тим самим втрутившись в дискреційні повноваження відповідача, що не відповідає загальним принципам та засадам адміністративного судочинства.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.05.2020 по справі №520/2098/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляд цієї справи.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст.268, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Чернівецькій області задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2023 року по справі №346/2810/23 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, інспектора Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Цуркан Анастасії Ігорівни про скасування рішення відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук