Справа № 160/24022/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Рівненській області від 15.03.2023 р. щодо відмови в призначені йому пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області призначити йому пенсію за віком з 04.12.2021 року, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 10.04.1974 року по 05.05.1977 року на Бериславському машзаводу ім.60 річчя великої жовтневої соціалістичної революції; з 23.07.1979 року по 11.11.1979 рік в Іванівській райсільгосптехніці; з 14.11.1979 року по 14.08.1980 рік в Херсонському обласному госпрозрахунковому ветеринарно-санітарному загоні (Іванівське райветсанвідділення); з 21.08.1980 року по 25.03.1981 рік в Іванівській райсільгосптехніці; з 07.04.1981 року по 05.07.1982 рік у Херсонському обласному госпрозрахунковому ветеринарно-санітарному загоні (Іванівське райветсанвідділення); з 14.07.1982 року по 27.06.1984 рік у радгоспі "Рад Україна" будівельником; з 06.07.1984 року по 01.06.1985 рік у Іванівській райсільгосптехніці; з 08.08.1985 року по 09.09.1985 рік на Бериславському машинобудівному заводу; з 01.10.1985 року по 12.04.1994 рік в ЖЕК-1 м.Берислав Херсонської області; з 02.01.1995 року по 01.06.1995 рік в підприємстві "Іскра"; з 01.12.1995 року по 01.07.1996 рік в соціально культурному комплексі "Прогрес"; з 17.11.1997 року по 14.04.1998 рік в КСП "Україна" Бериславського району Херсонської області та період військової служби з 12.05.1977 р. по 11.05.1979 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 було прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Вказаною ухвалою суду звільнено позивача від сплати судового збору за позовом у справі.
Записи трудової книжки № НОМЕР_1 з 02.01.1995 р. по 01.06.1995 р. та №23-24 з 01.12.1995 р. по 01.07.1996 р. внесені з порушенням вимогам пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, оскільки печатки організацій після запису про припинення трудових відносин не ідентифікується, текст на печатках не придатний для сприйняття змісту. Для зарахування військової служби з 12.05.1977 р. по 11.05.1979 р. позивачу необхідно надати уточнюючу довідку, оскільки в записі № 4 трудової книжки відсутня дата видачі військового квитка. Для зарахування періодів роботи зазначених в трудовій книжці необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами на підставі первинних документів за час виконання роботи. На підставі вищевикладеного, відповідачем-1 правомірно було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з врахуванням ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки на момент звернення у позивача відсутній необхідний страховий стаж. Таким чином, відповідач-1 також просив суд у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідачів, викладену у відзивах на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 14.12.2021 року № 625, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 14.12.2021 року.
08.03.2023 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Вказаним рішенням встановлено, що вік заявника 64 роки 03 місяці 05 днів.
Страховий стаж відсутній.
«Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки дата заповнення 10.04.1974 р., оскільки відсутня довідка про перейменування організації, яка завіряє запис про виправлення по батькові, а також даний запис занесено на підставі повторного свідоцтва про народження виданого у 2011 році.
Звертаємо увагу, що записи трудової книжки № НОМЕР_1 з 02.01.1995 р. по 01.06.1995 р. та № 23-24 з 01.12.1995 р. по 01.07.1996 р. внесені з порушенням вимог пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, оскільки печатки організацій після запису про припинення трудових відносин не ідентифікується, текст на печатках не придатний для сприйняття змісту.
За період роботи з 14.07.1982 р. по 27.06.1984 р. в колгоспі "Радянська Україна (записи №13-14) необхідно надати довідку про роботу в колгоспі, встановлений мінімум та фактично відпрацьовані дні.
Для зарахування військової служби з 12.05.1977 р. по 11.05.1979 р. рекомендовано надати уточнюючу довідку, оскільки в записі № 4 трудової книжки відсутня дата видачі військового квитка.
Для зарахування періодів робот зазначених в трудовій книжці необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами на підставі первинних документів за час виконання роботи».
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі- Закон №1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Згідно із ч.ч.1, 2, 4 ст.24 вказаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спірні правовідносини регулював Закон України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із п.п.1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Зазначені норми права вказують на те, що першочергово страховий стаж встановлюється на основі трудової книжки і лише в разі її відсутності або відсутності записів у трудовій книжці трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів.
Загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 р. (далі - Інструкція №162).
Згідно із п.2.3 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно із абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Абзацом 1 пункту 2.11 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Згідно із пунктом 2.12 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.
Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу і нагороди, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58.
Тобто, надаючи оцінку викладеному, суд доходить висновку, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
Отже, позивач, як особа на яку не покладено обов`язок щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Так, відповідачем-1 відмовлено в зарахуванні до страхового стажу позивача періодів з трудової книжки від 10.04.1974 року з підстав відсутності довідки про перейменування організації, яка завіряє запис про виправлення по батькові, а також даний запис занесено на підставі повторного свідоцтва про народження виданого в 2011 році.
Також спірним рішенням вказано, що записи трудової книжки № НОМЕР_1 та № 23-24 внесені з порушенням вимог пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а за період роботи з 14.07.1982 р. по 27.06.1984 р. (записи №13-14) необхідно надати довідку про роботу в колгоспі, встановлений мінімум та фактично відпрацьовані дні.
Судом встановлено, що позивач відповідно до трудової книжки має наступні записи про роботу: з 10.04.1974 року по 05.05.1977 року; з 23.07.1979 року по 11.11.1979 рік; з 14.11.1979 року по 14.08.1980 року; з 21.08.1980 року по 25.03.1981 рік; з 07.04.1981 року по 05.07.1982 рік; з 14.07.1982 року по 27.06.1984 рік; з 06.07.1984 року по 01.06.1985 рік; з 08.08.1985 року по 09.09.1985 рік; з 01.10.1985 року по 12.04.1994 рік; з 02.01.1995 року по 01.06.1995 рік; з 01.12.1995 року по 01.07.1996 рік; з 17.11.1997 року по 14.04.1998 рік.
В свою чергу трудова книжка позивача від 10.04.1974 року оформлена на ОСОБА_2 (рос.).
22.05.1989 року внесено виправлення по батькові позивача - на « ОСОБА_3 », запис завірено печаткою та підписом уповноваженої особи. Згодом відповідно до свідоцтва про народження позивача, виданого повторно, серії НОМЕР_2 , по батькові позивача було змінено на « ОСОБА_4 », запис завірено печаткою та підписом уповноваженої особи.
З цього приводу позивач в позові зазначає, що на підставі паспорту серії НОМЕР_3 , виданим Бериславським РВВ РВВС в Херсонській області від 22.05.1989 року, по батькові було виправлено на « ОСОБА_5 », після чого на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом ДРАЦС Бериславського районного управління юстиції Херсонської області 14.12.2011 року, по батькові знов було виправлено на « ОСОБА_4 ».
Так, пунктам 2.12 Інструкції № 162 визначено, що зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані.
Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Суд критично оцінює підставу для відмови у зарахуванні періодів роботи позивача, оскільки у вказаній Інструкції вказано, що у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачається настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.
Крім того, як вже зазначалось відповідно до п.4 постанови КМУ "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці щодо дати її заповнення.
Отже, позивач не має нести відповідальність та не може бути фактично позбавлений пенсійного забезпечення, оскільки чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, та не може впливати на його особисті права.
Окрім того, на підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку.
Згідно із пунктом 4.7 вказаного Порядку, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Відсутність будь-якої інформації від підприємства не може бути наслідком позбавлення позивача права на призначення йому пенсії за віком, враховуючи, що останній має необхідний стаж, який підтверджується записами у трудовій книжці.
Отже, суд вважає за можливе зарахувати до страхового стажу позивача періоди відповідно до трудової книжки від 10.04.1974 року - з 10.04.1974 року по 05.05.1977 року, з 23.07.1979 року по 11.11.1979 рік, з 14.11.1979 року по 14.08.1980 рік; з 21.08.1980 року по 25.03.1981 рік, з 07.04.1981 року по 05.07.1982 рік; з 14.07.1982 року по 27.06.1984 рік, з 06.07.1984 року по 01.06.1985 рік, з 08.08.1985 року по 09.09.1985 рік; з 01.10.1985 року по 12.04.1994 рік, з 02.01.1995 року по 01.06.1995 рік, з 01.12.1995 року по 01.07.1996 рік; з 17.11.1997 року по 14.04.1998 рік.
Щодо неможливості зарахування періоду проходження військової служби згідно із трудовою книжкою, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту «а» пункту 117 Положення №590 доказом стажу роботи є, зокрема, трудова книжка.
В силу підпункту «к» пункту 109 Положення №590 окрім роботи в якості працівника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР.
Згідно із підпунктом «а» пункту 2.17 Інструкції №162 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів запис про час служби у складі Збройних Сил СРСР, в органах Комітету державної безпеки СРСР та Міністерства внутрішніх справ СРСР, у всіх видах охорони, де на тих, хто проходить службу, не поширюється законодавство про працю та державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (зарахування) та дати звільнення зі служби.
В свою чергу не зазначення дати видачі військового квитка не може бути правомірною підставою для відмови у реалізації права особи на пенсійне забезпечення, оскільки, зважаючи на норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за № 110, позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, більш того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
В даному випадку суд вважає, що період проходження строкової військової служби має бути зарахований повністю до загального страхового стажу позивача на підставі відомостей з трудової книжки, а саме з 12.05.1977 року по 11.05.1979 року.
Також суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 р. у справі №346/1454/17 зроблено правовий висновок, що право позивача на зарахування до страхового стажу періоду перебування на військовій службі прямо передбачено нормами частини другої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і не потребує додаткового підтвердження.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача-2 призначити йому пенсію за віком з 04.12.2021 року, суд зазначає таке.
Згідно із статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 р. у справі №817/498/17 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
З огляду на приписи розділу ІV Порядку №22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління ПФУ в Рівненській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу. В свою чергу Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області здійснило лише направлення позивачу рішення про відмову у призначенні пенсії, яке прийняте відповідачем-1.
Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно із ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Крім того, статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе лише зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 08.03.2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 10.04.1974 року по 05.05.1977 року; з 23.07.1979 року по 11.11.1979 рік; з 14.11.1979 року по 14.08.1980 рік; з 21.08.1980 року по 25.03.1981 рік; з 07.04.1981 року по 05.07.1982 рік; з 14.07.1982 року по 27.06.1984 рік; з 06.07.1984 року по 01.06.1985 рік; з 08.08.1985 року по 09.09.1985 рік; з 01.10.1985 року по 12.04.1994 рік; з 02.01.1995 року по 01.06.1995 рік; з 01.12.1995 року по 01.07.1996 рік; з 17.11.1997 року по 14.04.1998 рік та період проходження військової служби з 12.05.1977 року по 11.05.1979 року, відповідно до трудової книжки від 10.04.1974 року, та з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовної заяви позивачу слід відмовити.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору ухвалою суду від 22.09.2023 року то відсутні підстави для стягнення з відповідача-1 судових витрат.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 08.03.2023 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 10.04.1974 року по 05.05.1977 року; з 23.07.1979 року по 11.11.1979 рік; з 14.11.1979 року по 14.08.1980 рік; з 21.08.1980 року по 25.03.1981 рік; з 07.04.1981 року по 05.07.1982 рік; з 14.07.1982 року по 27.06.1984 рік; з 06.07.1984 року по 01.06.1985 рік; з 08.08.1985 року по 09.09.1985 рік; з 01.10.1985 року по 12.04.1994 рік; з 02.01.1995 року по 01.06.1995 рік; з 01.12.1995 року по 01.07.1996 рік; з 17.11.1997 року по 14.04.1998 рік та період проходження військової служби з 12.05.1977 року по 11.05.1979 року, відповідно до трудової книжки від 10.04.1974 року, та з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма