Справа № 420/21544/23
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорту, Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач-1), Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області (далі - відповідач-2), в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 019495 від 22.05.2023 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивача протиправно притягнуто до відповідальності згідно оскаржуваної постанови, оскільки не є суб`єктом відповідальності. Так, належний йому транспортний засіб - вантажний сідловий тягач VOLVO д.н. НОМЕР_1 з напівпричепом DENISON д.н. НОМЕР_2 за договором найму (позички) ТЗ від 10.04.2023 р. було передано в тимчасове користування з 10.04.2023 р. по 14.04.2023 р. громадянину ОСОБА_2 , що підтверджується договором та актом прийому-передачі ТЗ від 10.04.2023 р. Таким чином, на час виникнення правовідносин 11.04.2023 р. (дата рейдової перевірки на дорозі), ТЗ перебував в користуванні іншої особи, а тому позивач не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільним транспорт" і не може нести відповідальність за порушення вимог цього Закону. Крім того, розгляд справи про порушення транспортного законодавства проведено без повідомлення позивача про дату, час та місце її розгляду, що призвело до неналежного з`ясування всіх обставин, які мали значення для вирішення питання стосовно того, хто є перевізником вантажу. Окремо зауважує, що відповідальність за відсутність тахокарти стосується перевізників, які здійснюють міжнародні перевезення, а не тих, які здійснюють перевезення по території України.

Ухвалою від 18.08.2023 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

25.08.2023 р. від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що 11.04.2023 р. співробітниками Укртрансбезпеки проведено рейдову перевірку транспортного засобу VOLVO/DENISON д.н. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 , а власником зазначеного транспортного засобу та автомобільним перевізником на момент перевірки був позивач. Під час здійснення перевірки встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: перевезення вантажу згідно ТТН транспортним засобом, який облаштований аналоговим тахографом без оформлення документів, перелік яких визначений ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема, відсутність заповненої тахокарти за 11.04.2023 р., передбаченої п.3.3 Наказу № 385. За результатами розгляду матеріалів справи до позивача згідно постанови від 22.05.2023 р. № ПШ 019495 застосовано адміністративно-господарський штраф. Доводи позивача про те, що він не є автомобільним перевізником є безпідставними, так як відповідно до ТТН від 07.04.2023 р. № 31/0402023 перевізником вантажу зазначено ФОП ОСОБА_1 , а наданий до суду договір найму (оренди) не надавався під час рейдової перевірки. Транспортний засіб позивача обладнаний тахографом та 11.04.2023 р. здійснював перевезення вантажу відповідно до ТТН від 07.04.2023 р. № 31/04-2023 загальною масою 36,56 тонн, у зв`язку з чим згідно вимог Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385 та Положення "Про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів", затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 р. № 340, водій зобов`язаний вести облік режиму праці та відпочинку і надавати відповідні тахокарти посадовим особам Укртрансбезпеки для перевірки. Таким чином, тахокарта входить до переліку обов`язкових документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів на рівні з документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах. При цьому, водій транспортного засобу, облаштованого тахографом, зобов`язаний своєчасно встановлювати, змінювати та заповнювати тахокарту, а також забезпечувати їх належне зберігання. Твердження позивача щодо необхідності надавати документацію стосовно тахографа лише перевізникам, які здійснюють міжнародні перевезення вантажів, є помилковими та суперечать приписами п.п.1.4, 1.5 Положення № 340 та п.п.3.3, 3.6 Інструкції № 385. Також безпідставними є доводи позивача про порушення процедури розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, так як повідомлення-запрошення на розгляд справи направлено позивачу 08.05.2023 р. № 32088/33/24-23 на адресу: АДРЕСА_1 , а розгляд справи відбувся 22.05.2023 р. Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. № 1567, не зобов`язує відповідача встановлювати факт отримання позивачем повідомлення-запрошення про розгляд справи. Відповідач свій обов`язок щодо повідомлення про дату й час розгляду справи виконав, правомірно надіславши запрошення на зареєстровану адресу позивача, яка відповідає відомостям про місцезнаходження фізичної особи-підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців та громадських формувань.

01.09.2023 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на безпідставність викладених у ній обставин. Зокрема, відповідачем не враховано, що позивач в законний спосіб, шляхом укладення договору найму (позички) від 10.04.2023 р. передав у тимчасове користування на 5 днів з 10.04.2023 р. по 14.04.2023 р. транспортний засіб іншій особі. Факт вибуття з його розпорядження ТЗ та переходу його до безпосереднього використання ОСОБА_2 в якості автомобільного перевізника підтверджується актом про порушення ним транспортного законодавства від 11.04.2023 р. № 327897 при здійсненні ним певної поїздки. Подана відповідачем ТТН не є належним доказом, оскільки ніким не засвідчена, а позивачем не укладався договір на перевезення вантажу. Крім того, у ТТН вказана дата 07.04.2023 р., що явно не співпадає з датою здійснення перевезень. Автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу, а не власник транспортного засобу. Однак відповідач навіть не намагався встановити в учасників ані договір на вантажні перевезення, ані належним чином засвідчену копію ТТН від 07.04.2023 р. в повному її вигляді. Справа була розглянута без отримання відомостей від самого позивача, за його відсутності, так як його виклик відповідачем здійснено не за належною адресою з огляду на те, що лист відповідача повернувся.

31.08.2023 р. від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що наявна в матеріалах справи ТТН від 07.04.2023 р. № 31/04-2023 надана безпосередньо водієм транспортного засобу ОСОБА_2 посадовій особі Укртрансбезпеки під час перевірки і у ній автомобільним перевізником вказано ФОП ОСОБА_1 . Таким чином, саме позивач є автомобільним перевізником і несе відповідальність за встановлені під час рейдової перевірки порушення. Надані до суду договір позички транспортного засобу від 10.04.2023 р. та акт приймання-передачі транспортного засобу не є достатніми доказами на підтвердження передачі транспортного засобу позивача, оскільки доказів реєстрації ним такого транспортного засобу (тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб) не надано. Також вказує на те, що позивачу направлялося повідомлення-запрошення на розгляд справи на адресу, яка вказана позивачем і в позовній заяві, у зв`язку з чим доводи позивача про направлення запрошення на неналежну адресу не відповідають дійсності.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки від сторін не надходило клопотання про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.04.2023 р. уповноваженими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення від 10.04.2023 р. № 015136 проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено акт № 327897.

Під час перевірки транспортного засобу OLVO/DENISON д.н. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , водій ОСОБА_2 , встановлено порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" - перевезення вантажу згідно ТТН транспортним засобом, який облаштований аналоговим тахографом без оформлення документів, перелік яких визначений ст.48 цього Закону, а саме заповненої тахокарти за 11.04.2023 р., передбаченої п.3.3 Наказу МТЗУ № 385 від 24.06.2010 р.

У акті міститься пояснення водія про причини порушення - "тахокарту поставлю" та підпис водія.

09.05.2023 р. позивачу направлено запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 22.05.2023 р.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті 22.05.2023 р. винесено постанову № ПШ 019495, відповідно до якої на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн.

Вважаючи дану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з позовною заявою про її скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення № 103).

Відповідно до пункту 1 Положення № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 4 Положення № 103 передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.

У відповідності до абзацу 1 пункту 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 р. № 1579-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком, зокрема, Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області.

Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) здійснює функції з управління автомобільними дорогами загального користування та має право вимагати дотримання законодавчих та нормативних актів з питань дорожнього руху.

З огляду на викладене, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, а також є органом наділеним спеціальною компетенцією, якому надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. № 1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Порядку № 1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Пунктами 12-15 Порядку № 1567 встановлено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності вавтобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання приписів щодо усунення порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, винесених за результатами розгляду справ про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, які можливо перевірити під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі); виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Пунктом 22 Порядку № 1567 передбачено, що у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акту перевірки суб`єкта господарювання або акту перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

З аналізу даних правових норм вбачається, що уповноважені особи Укртрансбезпеки під час проведення перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт можуть перевіряти, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 р. № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Статтею 18 Закону № 2344-ІІІ визначено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Згідно з положеннями ст.34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Статтею 48 Закону № 2344-III обумовлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, передбачений у ст.48 Закону № 2344-III перелік документів не є вичерпним, тобто законодавцем передбачено можливість його доповнення іншими визначеними законодавством документами.

Статтею 2 Закону № 2344-ІІІ) визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про транспорт" від 10.11.1994 р. № 232/94-ВР нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Таким чином, обов`язок позивача щодо дотримання вимог підзаконного нормативного акту передбачено чинним законодавством.

За приписами пунктів 6.1, 6.4 Положення про робочий час та відпочинок водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 р. № 340, водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення. Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

У відповідності до пункту 1.1 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затверджену наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385 (далі - Інструкції № 385), її положення розроблені відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, ратифіковані державою Україна, а також відповідно до Законів України "Про автомобільний транспорт" та "Про дорожній рух".

Згідно пункту 1.4 Інструкції № 385 тахограф - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно із пунктом 3.1 Інструкції № 385 виробники транспортних засобів, перевізники, водії та пости сервісного обслуговування тахографів використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема:

забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

має при собі; протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Пунктом 2 а) статті 1234 до ЄУТР вказано, що водій використовують реєстраційні листки або картку водія кожний день, коли вони керують транспортним засобом, з моменту приймання транспортного засобу під свою відповідальність.

Пунктом 7 b) зазначено про те, що у випадку коли водій керує транспортним засобом, облаштованим цифровим контрольним пристроєм, повинен завжди, коли буде вимога контролюючої особи, пред`явити:

і) картку водія, власником якої він є;

іі) будь-які записи, зроблені власноруч, і роздруківку, зроблену в межах поточного тижня і попередніх 15 календарних днів, як це вимагається у відповідності до ЄУТР;

ііі) реєстраційні листки, у кількості та у відповідності до того ж періоду, вказаного у попередньому пункті, під час якого він керував транспортним засобом, облаштованого аналоговим тахографом.

Починаючи з 20.12.2010 р., тобто дати прийняття Поправки № 6 до ЄУТР, періоди, згадані у пункті іі) повинні охоплювати поточний день та попередні 28 календарних днів.

Відповідно до пункту 3.6 Інструкції № 385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності чинної особистої картки водія для цифрового тахографа.

Таким чином, в контексті ст.48 Закону № 2344-III оформлені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, необхідно відносити до категорії "інші документи, передбачені законодавством".

Аналіз даних правових норм свідчить про те, що у водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, на момент перевірки має бути в наявності чинна особиста картка водія, він повинен використовувати її у відповідному слоті цифрового тахографа кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом та надавати уповноваженим посадовим особам роздруківку даних роботи тахографа.

Як вбачається з матеріалів справи, під час рейдової перевірки 11.04.2023 р. уповноваженими особами Укртрансбезпеки виявлено порушення позивачем вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорту, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385, а саме: відсутність заповненої тахокарти водія ОСОБА_2 за 11.04.2023 р.

У акті рейдової перевірки від 11.04.2023 р. № 327897 водій у графі пояснення підтвердив наявність порушення, власноруч зазначивши "тахокарту поставлю".

Таким чином, судом встановлено, що на час рейдової перевірки транспортного засобу VOLVO/DENISON д.н. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 та який здійснював перевезення вантажу, у водія ОСОБА_2 була відсутня заповнена тахокарта водія за 11.04.2023 р., про що правомірно вказано у акті перевірки від 11.04.2023 р. № 327897.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на те, що під час проведення перевірки у водія ОСОБА_2 була відсутня заповнена тахокарта за 11.04.2023 р., відповідачем правомірно застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн.

Щодо твердження позивача про те, що він не є автомобільним перевізником, оскільки транспортний засіб передав у тимчасове користування ОСОБА_2 згідно договору найму (позики) від 10.04.2023 р., суд зазначає наступне.

Стаття 1 Закону № 2344-III надає визначення основних термінів, які вживаються у даному законі, зокрема: автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Аналіз зазначеної норми дає підстави вважати, що перевезення на комерційній основі означають надання послуг, а перевезення за власний кошт перевезення для власних потреб.

Тобто дія закону поширюється на фізичних чи юридичних осіб автомобільних перевізників, які в процесі здійснення підприємницької діяльності перевозять вантаж для власних потреб чи надають послугу перевезення.

Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. № 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р. за № 128/2568 (далі - Правила № 363), наведені в цих Правилах терміни та поняття вживаються в такому значенні: перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання; замовлення на перевезення вантажів - документ, який подає вантажовідправник перевізникові на доставляння обумовленої партії вантажів в узгоджені терміни; замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів; вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення; вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів експедитора.

З системного аналізу законодавчих норм слідує, що автомобільним перевізником може бути фізична особа або юридична особа, яка здійснює перевезення вантажів на комерційній основі чи за власний кошт.

Під час перевірки водієм ОСОБА_2 надано уповноваженим особам Укртрансбезпеки товарно-транспортну накладну від 07.04.2023 р. № 31/04-2023, згідно якої автомобільним перевізником зазначено ФОП ОСОБА_1 , замовником та вантажоодержувачем - Товариство з обмеженою відповідальністю "СІТІ-АГРО", вантажовідправником - Селянське (фермерське) господарство "Поліна, а відтак послуга перевезення вантажу надавалась саме позивачем.

Факт здійснення господарської операції фіксується в товарно-транспортному документі і його наявність є обов`язковою, в такому випадку товарно-транспортний документ є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції, (постанова Верховного Суду від 12.02.2020 р. у справі № 440/3783/18).

ТТН підтверджує факт надання послуг з перевезення вантажу, документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської діяльності з постачання, що підтверджено у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 р. у справі № 810/3713/16.

Таким чином, товарно-транспортна накладна від 07.04.2023 р. № 31/04-2023 є документом, що підтверджує факт надання ФОП ОСОБА_1 послуг з перевезення вантажу.

Стосовно наданого позивачем до суду договору позички від 10.04.2023 р., то суд не бере його до уваги, оскільки водієм ОСОБА_2 під час перевірки вказаний договір не надавався уповноваженим особам Укртрансбезпеки, а твердження позивача, що договір було надано водієм не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Крім того, в акті перевірки в графі "пояснення водія про причини порушень" водій не зазначив про наявність вказаного договору, а вказав на те, що "тахокарту поставлю". Даний акт підписано водієм ОСОБА_2 без зауважень.

Також безпідставними є доводи позивача про те, що наявність тахографа є обов`язковим для міжнародних перевезень, а не для внутрішніх, оскільки за змістом пунктів 1.3, 6.1, 6.3 Положення про робочий час та відпочинок водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 р. № 340, вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами. Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Судом встановлено, що транспортний засіб позивача був обладнаний аналоговим тахографом та 11.04.2023 р. здійснював перевезення вантажу згідно ТТН від 07.04.2023 р. № 31/04-2023 загальною масою 36,56 тонн, у зв`язку з чим водій зобов`язаний вести облік режиму праці та відпочинку та надавати відповідні тахокарти посадовим особам Укртрансбезпеки для перевірки.

З огляду на викладене, тахокарти входять до переліку обов`язкових документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів на рівні з документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах. При цьому водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зобов`язаний своєчасно встановлювати, змінювати та заповнювати тахокарти, а також забезпечувати їх належне зберігання.

Щодо доводів позивача про недотримання процедури розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт суд зазначає настуне.

Приписами пункту 25 Порядку № 1567 встановлено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно пункту 26 Порядку № 1567 про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

Відповідно до п.27 Порядку № 1567 у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

Судом встановлено, що Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області 09.05.2023 р. направив позивачу рекомендованим листом АТ "Укрпошта", трек-номер відправлення 389, повідомлення-запрошення від 08.09.2023 р. № 32088/33/24-23 на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 22..05.2023 р. на адресу: АДРЕСА_1 , яка співпадає з адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві.

Шляхом відстеження трек-номеру на офіційному веб-сайті АТ "Укрпошта" та з відповіді Директора департаменту клієнтської підтримки АТ "Укрпошта" від 17.07.2023 р. № 1853-Ч-215-В встановлено, що у зв`язку з технічною помилкою АТ "Укрпошта" поштове відправлення 389 було повернуто на зворотну адресу.

Суд зауважує, що Порядок № 1567 не зобов`язує відповідача-2 встановлювати факт отримання позивачем повідомлення-запрошення про розгляд справи, а тому невручення АТ "Укрпошта" рекомендованого повідомлення позивачу з незалежним від відповідача-2 причин не свідчить про невиконання відповідачем-2 свого обов`язку щодо повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Крім того, за висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 01.03.2018 р. у справі № 820/4810/17, відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Відтак, надаючи оцінку правомірності прийняття оскаржуваної постанови суд дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно, при наявності підтвердженого факту порушення обґрунтовано застосував санкцію до належного перевізника і підстави для скасування зазначеної постанови у суду відсутні.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідачі належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Державної служби України з безпеки на транспорту (03150, м.Київ, вул.Антоновича, буд.51, ), Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області (65113, м.Одеса, площа Бориса Дерев`янка, буд.1, код ЄДРПОУ відсутній) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко

.