Справа № 280/8131/23
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 грудня 2023 року Справа № 280/8131/23 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії № 20 від 11.09.2023;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі Іскра та КСП Іскра з 09.10.1980 до 05.02.2001, та призначити пенсію за віком у відповідності до чинного законодавства.

Ухвалою суду від 09.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві. Зокрема, зазначено, що досягнувши певного віку і за чиним законодавством набув право на призначення та отримання пенсії за віком 05.09.2023 з відповідною заявою звернувся до ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області, надавши наявні документи про страховий стаж та отримав листа №0800-0215-8/62199 від 12.09.2023 з рішенням №20 від 11.09.2023 про відмову у призначенні пенсії, в якому зазначено, що у позивача недостатньо страхового стажу для призначення пенсії за віком. Позивач вказує, що фактично, ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області не зарахував до страхового стажу період його роботи в колгоспі «Іскра» з 09.10.1980 по 05.02.2001 у зв`язку з тим, що період роботи перетинається з періодом навчання з 01.09.1984 по 22.06.1989, відсутня уточнююча довідка про встановлений та вироблений мінімум трудоднів та довідка про реорганізацію, частково з 01.01.1999 по 31.12.1999 взято до розрахунку за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов 'язкового державного соціального страхування. Наголошує, що надав до ГУ ПФУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області належний та достатній документ на підтвердження його роботи в колгоспі «Іскра». Всі записи у трудовій книжці зрозумілі, чіткі, засвідчені печатками. У зв`язку з викладеним, позивач вважає, що відповідач безпідставно та протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи в колгоспі з 09.10.1980 по 05.02.2001, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. 05.09.2023 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення та отримання пенсії за віком. Листом від 11.09.2023 року № 20 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058) у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Період роботи з 09.10.1980 року по 05.02.2001 року в колгоспі «Іскра» згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 10.01.1981 року не включений до розрахунку страхового стажу, оскільки перетинається з періодом навчання з 01.09.1984 року по 22.06.1989 року згідно диплома НОМЕР_3 , отже необхідна уточнююча довідка про встановлений та вироблений мінімум трудоднів та довідка про реорганізацію колгоспу «Іскра». Період роботи в колгоспі з 01.01.1999 по 31.12.1999 було частково взято до розрахунку стархового стажу за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж позивача становить 25 років 11 місяців 19 днів. Вказано, що оскільки законодавством передбачено зарахування періоду роботи в колгоспі, але якщо у разі невиконання трудового мінімуму, за фактично відпрацьований час та відсутністю записів та засвідчених печаткою записів, а також за відсутності уточнюючої довідки про встановлений та вироблений мінімум трудоднів, то правових підстав для зарахування періоду роботи з 09.10.1980 по 05.02.2001 немає. Виходячи із викладеного, зазначає, що дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

01.11.2023 до суду від представника позивача надішла відповідь на відзив, в якій не погоджуючись із позицією відповідача, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивач 05.09.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення йому пенсії за віком.

За результатами розгляду такої заяви та поданих документів ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення № 20 від 11.09.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу в розумінні п.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, у рішенні пенсійного органу було зазначено, що страховий стаж заявника становить 25 років 11 місяців 19 днів, а необхідний страховий стаж для призначення пенсії становить не менше 30 років.

Також, у рішенні вказано, що за наданими документами до загального стажу роботи не зараховано період роботи з 09.10.1980 по 05.02.2001 в колгоспі «Іскра», оскільки відсутня уточнююча довідка про вихододні та встановлений мінімум, а також довідка про реорганізацію.

Позивач не погодившись із вищевказаним рішенням пенсійного органу звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-IV).

За змістом пункту 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

У силу п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

За приписами ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону№1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Частинами 1 та 3 ст.44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд враховує, що згідно з ч.1 ст.56 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі по тексту - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі по тексту - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (далі по тексту - Основні Положення).

Відповідно до п.п. 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п.5 Основних Положень).

Згідно з п.6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також, слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до п.8 Основних Положень трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Судом встановлено, що підставою для відмови пенсійним органом позивачу у призначенні пенсії за віком стала відсутність у нього достатнього страхового стажу.

В оскаржуваному рішенні пенсійним органом було вказано, що страховий стаж позивача становить 25 років 11 місяців 19 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі "Прогрес" з 09.10.1980 до 05.02.2001, оскільки відсутня уточнююча довідка про вихододні та встановлений мінімум.

Надаючи оцінку твердженню про відсутність інформації про встановлений мінімум та вироблені вихододні трудової участі в колгоспі, суд зазначає наступне.

Відповідно до записів трудової книжки позивача № НОМЕР_4 протоколом №12 від 09.10.1980 позивача прийнято у члени колгоспу «Іскра».

18.01.1984 колгоспом позивач направлений на підготовчі курси в Мелітопольський сільськогосподарський інститут відповідно до протоколу № 4 від 22.10.1983.

10.01.1997 колгосп «Іскра» реорганізован в КСП «Іскра» відповідно до розпорядження голови райдержадміністрації №291 від 12.06.1996.

05.02.2001 позивач звільнений у зв`язку з ліквідацією підприємства згідно наказу № 7 від 21.12.2000.

Суд зазначає, що на виконання пункту 5 та 6 Порядку ведення трудових книжок колгоспників, врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, роботодавцем (колгоспом) вівся розділ V трудової книжки колгоспника, який називався трудова участь у громадському господарстві, в якому зазначалися відомості встановлених у колгоспі річних мінімумів трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Так, у розділі V трудова участь у громадському господарстві трудової книжки колгоспника позивача № НОМЕР_4 містяться відомості, згідно з яких вбачається встановлений колгоспом мінімум та вироблені вихододні трудової участі в колгоспі, а саме:

1980 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивача - 64;

1981 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивача - 129;

1989 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 100, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивача - 128;

1990 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивача - 285;

1991 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивача - 263;

1992 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивача - 270;

1993 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивача - 284;

1994 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивача - 273;

1995 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 230, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивача 296;

1996 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 220, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивача - 274;

1997 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 220, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивача - 347;

1998 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 220, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивача - 243;

1999 рік: прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 220, виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві позивача 336.

Враховуючи те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, та трудова книжка колгоспника позивача містить інформацію про встановлений мінімум його трудової участі та фактично відпрацьований позивачем час в колгоспі за спірні періоди, суд дійшов висновку про те, що відсутність довідки про встановлений мінімум та фактично відпрацьований час в колгоспі не може бути законною підставою для відмови позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи у його страховий стаж.

При цьому, у оскаржуваному рішенні відсутні посилань пенсійного органу на недоліки у заповненні трудової книжки та трудової книжки колгоспника позивача чи на певні дефекти окремих записів.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що відповідач діяв всупереч законодавству у сфері пенсійного забезпечення, не зарахувавши до загального страхового стажу період трудової діяльності в колгоспі «Іскра» згідно записів у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_4 з 09.10.1980 по 05.02.2001.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 20 від 11.09.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком є протиправним, тому підлягає скасуванню.

Доводи пенсійного органу про відсутність інформації про встановлений мінімум та вироблені вихододні за період трудової діяльності позивача в колгоспі «Іскра», суд вважає безпідставними, оскільки надана позивачем трудова книжка колгоспника № НОМЕР_4 містить належні та достатні відомості щодо періодів і виконуваної позивачем роботи, а також можливо встановити мінімум трудової участі та відпрацьовані вихододні позивача за період роботи в колгоспі з 09.10.1980 по 05.02.2001.

Щодо посилань пенсійного органу у відзиві на позовну заяву на недоліки у заповненні трудової книжки та посилання у оскаржуваному рішенні про відсутність довідки про реорганізацію, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тобто, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки, або ж видання довідок може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Таким чином на позивача не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки, які містить трудова книжка або уточнюючі довідки, позаяк такі недоліки не пов`язані із виною позивача.

При цьому, належних доказів в підтвердження недостовірності та неправдивості інформації, що міститься в трудовій книжці позивача, матеріали справи не містять, а остання в судовому порядку недійсною не визнавалась.

Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, відповідно до якого, Управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Таким чином, відповідач не позбавлений права, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів щодо достовірності записів трудової книжки, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання певної інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи, характер праці тощо.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження правомірності власного рішення, яке є предметом оскарження, надано не було.

Разом з цим, суд дійшов висновку, що період роботи позивача згідно трудової книжки № НОМЕР_4 з 09.10.1980 до 05.02.2001 має бути зарахований до страхового стажу позивача, оскільки недостовірності або інших ознак юридичної неточності в копії трудової книжки не встановлено, а тому копію трудової книжки позивача слід розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Щодо позовної вимоги про призначення й виплату позивачу пенсії з урахуванням даного страхового стажу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Прийняття рішення про призначення пенсії на пільгових умовах належить до повноважень відповідача.

Відповідно до Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням варто розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Pedersen and Baadsgaard проти Данії» від 17.12.2004, № 49017/99 зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, що їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Під дискреційним повноваженням варто розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення у межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки відповідачем не здійснено належну перевірку трудового стажу позивача за період роботи в колгоспі з 09.10.1980 до 05.02.2001, тому, з метою належного захисту прав позивача в даній частині позовних вимог, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.09.2023 про призначення пенсії за віком та подані позивачем документи, з урахуванням висновків суду.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 20 від 11.09.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.09.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду по даній справі, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі "Іскра" з 09.10.1980 до 05.02.2001.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області суму сплаченого судового збору в розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 08.12.2023.

Суддя А.В. Сіпака