Справа № 496/2092/23
Суддя: Пендюра Л. О.
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 496/2092/23
Провадження № 2-а/496/18/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Пендюри Л.О. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі,

УСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії №АА00005474 від 21.02.2023 року, винесену уповноваженими особами Державної служби України з безпеки на транспорті відносно неї за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП стосовно неї від 21.02.2023 року серії АА№00005474 закрити.

Свої вимоги мотивує тим, що 12.03.2023 року вона отримала постанову №AA00005474 від 21.02.2023 року, якою її як власника транспортного засобу було притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 22 січня 2023 року о 8 год. 25 хв. за адресою Н-11, км 76+702 зафіксовано транспортний засіб DAF XF 105.460, д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одну вісь транспортного засобу на 11.757% (1,352 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.132-1 КУпАП. Вона вважає, що обставини викладені в оскаржуваній постанові є необґрунтованими та безпідставними на підставі наступного. В автоматичному режимі було зафіксовано порушення позивачкою ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, а саме: відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одну вісь транспортного засобу на 11.757% (1,352 тон), при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11.5 тон, внаслідок виявленого порушення було складено оскаржувану постанову. При цьому зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що остання винесена відносно транспортного засобу марки DAF XF 105.460, д.н.з. НОМЕР_2 . Однак, відомостей про вимірювання загальної маси транспортного засобу з напівпричепом постанова не містить. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вона є власником транспортного засобу марки DAF модель XF 105.460 (вантажний спеціалізований сідловий тягач), номер шасі НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 . Маса без навантаження становить 7100, повна маса 23400. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 вона є власником транспортного засобу марки Montracon, модель SMR 3A (спеціалізований напівпричіп н/пр-контейнеровоз), реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_7 , номер шасі НОМЕР_8 . Маса без навантаження становить 4910, повна маса 36000. Відповідно до товарно-транспортної накладної № 5 від 21 січня 2023 року транспортним засобом д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_7 здійснювалось перевезення вантажу - шрот соняшниковий високопротеїновий тостований гранульований насипом, вагою 25 420 тон. При цьому, як вбачається з товарно-транспортної накладної, вага брутто, тобто, вантажу та транспорту яким перевозиться, становила 43 030 тон. Таким чином, з огляду на те, що перевезення здійснювалось напівпричепом - контейнеровозом, який є невід`ємною частиною вантажного спеціалізованого сідлового тягача DAF модель XF 105.460, допустима вага перевезення для якого складає 44 000 кг., а загальна маса перевезення становила 43 030 тон, вбачається, що перевезення здійснювалось без перевищення допустимих нормативних параметрів, визначених п. 22.5 ПДР, у 44 тони. Крім цього, слід враховувати особливі властивості вантажу який перевозив автомобіль, а саме шрот соняшниковий гранульований насипом, який є сипучим вантажем, що постійно переміщується по всім осям транспортного засобу під час руху. А тому проведення зважування у русі без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого вантажу, не може дати достовірних результатів навантаження на транспортний засіб та причіп, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час руху тягача та причепа, тоді як вантаж, в силу своїх властивостей, легко деформується під дією мінімальних сил. Однак, в нашому випадку, оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження) на території України не відповідає вимогам Інструкції. Постанова не містить категорії транспортного засобу, тип транспортно засобу, марки, моделі, державного номерного знаку причепу, повної інформації щодо ширини, висоти, довжини, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу та причепу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактичну міжосьову відстань, фактичної шинності (кількість коліс на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги), а також допустимі габаритно-вагові параметри транспортних засобів для проїзду на даній ділянці автомобільної дороги, адже огляд транспортного засобу та причепу відповідачем не проводився. Із оскаржуваної постанови не вбачається можливим з`ясувати на основі чого уповноважена особа прийшла до висновку про перевищення навантаження. Оскаржувана постанова містить масу перевищення вагової норми та її відсоток, тобто величину, що підлягає обчисленню шляхом порівняння гранично допустимого навантаження в момент зважування. Таким чином, оскаржувані постанови не містять повного розкриття об`єктивної сторони правопорушення передбаченого ч. 2 ст.132-1КУпАП, що унеможливлює їх віднесення до порушень з перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами, а тому відповідачем у постанові не було доведено наявність в діях позивачки складу адміністративного правопорушення. При цьому, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Такі постанови по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. З викладеного слідує, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто, наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. На підставі вище викладеного, вона вважає, що оскаржувані постанови є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам норм КУпАП. При розгляді справ не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в її діях є склад правопорушення, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, що є підставою для їх скасування і закриття справ про адміністративне правопорушення.

В свою чергу, від Державної служби України з безпеки на транспорті на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони просять поновити пропущений процесуальний строк на подання відзиву у зв`язку з тим, що копію позовної заяви з додатками отримано 26.06.2023 року та саме з цієї дати в Державної служби України з безпеки на транспорті виникла можливість ознайомитись зі змістом позовної заяви та підготувати відзив. Відзив обґрунтовано тим, що механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174 (далі Порядок фіксації адміністративних правопорушень). Здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою, зокрема на автомобільному транспорті здійснюється за допомогою встановлених на автомобільних дорогах автоматичних пунктів комплексів технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі вимірювати масу транспортного засобу, визначити кількість осей транспортного засобу, вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу тощо. У подальшому така інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих, які містять інформацію про засоби вимірювання техніки, місце фіксації, найменування автомобільної дороги, дату і час фіксації здійснення вимірювання тощо, фотографії транспортного засобу, відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт. При цьому система забезпечує автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів, відповідно до законодавства. Тобто суть процесу автофіксації правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті полягає у забезпеченні прозорості фіксації порушень, зменшення участі посадових осіб у вказаному процесу, що спрямовано на об`єктивну оцінку обставин та фактів вчинення правопорушення. Вимоги до змісту постанови встановлені виключно статтею 283 КУпАП. Натомість Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 №512 (далі Інструкція) затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови. Дана форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися у постанові в залежності від обставин вчинення правопорушення. В оскаржуваній постанові викладена суть правопорушення та чітко зазначено про рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у п. 22.5 ПДР. Крім того, надано матеріали, що підтверджують наявність факту вчинення правопорушення. Додатково щодо відсутності інформації про напівпричіп зазначає, що в оскаржуваній постанові викладена суть правопорушення та чітко зазначено про рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України. Не зазначення наведених позивачем параметрів не спростовує суті вчиненого правопорушення - рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 11,757% (1.352 тон). Оскаржувана постанова в повній мірі відповідає встановленим вимогам та містить усі необхідні відомості, зокрема, фактично зафіксовані параметри транспортного засобу та виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу (кількість вісей, відстань між вісями, навантаження на вісь, загальну масу, формулу розрахунку, відсоток перевантаження, тонаж перевантаження та норматив, який застосовується до транспортного засобу). Позивач зазначає, що оскаржувана постанова не містить інформацію про вимірювання загальної маси транспортного засобу, однак вказане не відповідає дійсності з огляду на те, що в графі «Фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу» зазначено, що загальна маса становить 42650 кг. Відповідач також звертає увагу, що твердження та доводи позивача щодо відсутності перевищення навантаження по загальній масі не заслуговують на увагу з огляду на те, що оскаржувана постанова прийнята у зв`язку з перевищенням навантаження на одинарну вісь, а не перевищенням навантаження загальної маси. Посилання на видаткові накладні та ТТН не свідчать про дійсність ваги у момент фіксації, а лише надають окрему інформацію про облік активів. Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної та/або звітів про зважування не спростовує можливість перевезення одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, чи, наприклад, здійснення заправки/зливу топлива, що впливає як на навантаження по осях, так і на загальну вагу транспортного засобу. Законодавцем встановлено заборону можливості допуску транспортних засобів, що перевозять подільний вантаж для участі в дорожньому русі, якщо такі транспортні засоби мають перевищення зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху параметрів. В контексті пункту 22.5 Правил дорожнього руху перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі. Повна маса транспортного засобу не перевищувала допустиму вагу, проте навантаження на осі перевищувало нормативно допустимі. Відповідно до Правил перевезення на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення вантажу, які не були виконані. У свою чергу, всупереч вимогам Правил перевезення у спірному випадку не забезпечено жодним чином належного кріплення вантажу, що було б достатнім для здійснення його безпечного перевезення. Безумовно, відсутність будь-якого кріплення ймовірно зумовлює його зміщення, однак в жодному разі не звільняє позивача від виконання обов`язків, передбачених чинним законодавством, та не є підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої в результаті допущення ним надмірного навантаження на вісь транспортного засобу. Та обставина, що належний позивачу транспортний засіб здійснював рух автомобільними дорогами загального користування, перевозячи подільний вантаж, що призвело до нерівномірного розподілу вантажу та до перевищення навантаження на вісь не звільняє позивача від відповідальності за перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм. Інформація, яка формує об`єктивну сторону порушення, міститься не лише в постанові, але й підтверджується інформаційними файлами та даними фотофіксації. В оскаржуваній постанові зазначено фактичні зафіксовані параметри Т3: кількість вісей - 5 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 4060 мм, 2-3: 6380 мм, 3-4: 1300 мм; 4-5: 1310 мм; навантаження на вісь 1 - 8000 кг, 2 - 15300 кг, 3 - 6150 кг, 4 - 6600 кг; 5 - 6600 кг; загальна маса - 42650 кг. Виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу навантаження на одиночну вісь - 12852 кг. Оскаржувана постанова містить усі зафіксовані показники, а також формулу розрахунку % перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами. Тобто позивач мав в наявності усі необхідні дані для самостійного проведення розрахунку, яким встановлено перенавантаження в 1352 кг, що становить 11,757%. На підставі вищевикладеного представник відповідача вважає твердження позивача неаргументованими, оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України такою, що відповідає усім вищенаведеним критеріям та просить, відмовити ОСОБА_1 в позовних вимогах в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При вирішенні питання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, суд зазначає, що ухвала про відкриття провадження та позовна заява разом з додатками до неї була направлена на адресу відповідача 26.06.2023 року, відзив надійшов на адресу суду 28.06.2023 року, тобто через два дні та в межах п`ятнадцятиденного строку встановленого ухвалою суду від 24.04.2023 року, вказаний строк відповідачем не порушено, а тому суд не вбачає підстав для його поновлення.

В судовому засіданні встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві власності належить спеціалізований вантажний-спеціалізований сідловий тягач марки «DAF», модель «ХF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маса якого без навантаження складає 7100 кг, повна маса 23400, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 6-7).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на напівпричіп платформа, реєстраційний номер НОМЕР_7 , масою без навантаження 6800 кг, повною масою 38000 кг, який належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.8-9).

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища Законом України «Про дорожній рух» визначено правові та соціальні основи дорожнього руху.

Згідно із ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Підпунктом 3 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 27.06.2007 р. № 879, передбачено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому, транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 %.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року №30 установлено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України установлено Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306, відповідно до пункту 22.5 яких за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, 3,75 м), за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Так, згідно із змісту даної постанови вбачається, що 22.01.2023 року о 08 год 25 хв. за адресою Н-11, км 76+702, Дніпропетровська обл. автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб DAF ХF 105.460, днз НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 11.757% (1.352 тон), при дозволеному максимальному навантаженні на вісь 11.5 тон (а.с. 10).

Постанова містить назву технічного засобу, яким в автоматичному режимі зафіксоване правопорушення, код, тип обладнання, серійний номер - WIM 78, WAGA-WIM35, №16, та серію, номер свідоцтва про повірку технічного засобу та строк його дії - №UA.TR.113-0619/11F-22 до 26.12.2023 року. За змістом примітки **строк дії свідоцтва про повірку технічного засобу, який закінчився у період дії воєнного стану, відповідно до постанови Уряду від 05.04.2022 №412 є чинним на період воєнного і надзвичайного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування на всій території України або в окремих її місцевостях (а.с. 10).

Щодо невідповідність постанови серії АА № 00005474 від 21.02.2023 вимогам Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 року №512, суд вказує про таке.

Відповідно до пункту 17 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019р. №1174, у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

При цьому, відповідно до пункту 3 Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 року №512, під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Отже, вказане свідчить, що Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 року №512, передбачено лише форму, а не вимоги до змісту постанови. Дана форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися в постанові в залежності від обставин вчинення порушення.

Між тим, Інструкція з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 року №512, не містить імперативної вимоги щодо необхідності зазначення в постанові всього обсягу інформації.

За наслідками дослідження спірної постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місце знаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00005474 від 21.02.2023, судом установлено, що даний акт індивідуальної дії містить: відомості про найменування органу та посадової особи, який її виніс; дату розгляду відомостей з матеріалів інформаційного файлу, створеного системою за допомогою технічного засобу; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності, а також дату та час фіксації здійснення вимірювання, навантаження на осі).

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що наведені у спірному рішенні суб`єкта владних повноважень відомості є цілком достатніми та вказують про обґрунтованість акта індивідуальної дії.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у позивачки дозволу на рух транспортного засобу автомобільними дорогами України з перевищенням допустимих вагових параметрів або внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів.

Відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами передбачено частиною 2 статті 132-1 КУпАП, санкція якої передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.

Таким чином, оскільки у межах спірних правовідносин контролюючим органом установлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортного засобу марки DAF ХF 105.460, державний номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом державний номер НОМЕР_7 , суд дійшов висновку щодо правомірності та обґрунтованості винесення спірної постанови серії АА № 00005474 від 21.02.2023 року.

Враховуючи, що пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлено граничне навантаження на одинарну вісь 11,5 т, перевищення цього показника є підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу відповідно до статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Аналогічна за своїм змістом правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 24.07.2019 року у справі №803/1540/16 та від 31.07.2019 року у справі №802/518/17-а.

Здійснюючи перевезення сипучого вантажу, перевізником повинно враховуватись, що під час руху по дорозі можливе пересипання вантажу та зміна ваги по осям, попри це перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження.

Згідно пунктів 8.14-8.15 Глави 8 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.2014 (Правила №363), завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.

Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Відповідно до пунктів 12.1, 12.5 Глави 12 Правил №363 при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.

Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Пунктами 8.20, 8.21 Глави 8 Правил №363 визначено, що водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.

Виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.

Таким чином, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого (подільного) вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до пунктів 23-24 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб: після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Отже, що під час фіксації транспортного засобу з перевищенням вагових параметрів перевізник або його уповноважена особа мають право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб. Саме перевізник має бути зацікавлений у дотриманні всіх норм перевезення вантажу.

До того ж, Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 у справі №814/1460/14 зауважив, що чинним законодавством забороняється перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами (пункт 22.5 Правил дорожнього руху), тому дозвіл на рух такого вантажу не видається, а може лише бути застосована відповідальність у виді плати за проїзд, якщо при зважуванні вантажу встановлено порушення вагових параметрів.

Таким чином, навіть у разі перевезення подільного вантажу, перевізник повинен дотримуватись вимог щодо граничних вагових параметрів транспортного засобу під час руху автомобільними дорогами та нести відповідальність за недотримання таких вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що 21.02.2023 року загальна маса належного позивачці транспортного засобу становила 42650 кг навантаження на одиничну вісь склало 12852 кг при допустимих 11,5 тонах.

Відповідно до п. 3 Правил № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР.

Таким чином, оскільки навантаження на одиничну вісь склало 12,852 тон при допустимих 11,5 тонах, тобто більше від нормативних параметрів, суд погоджується з правомірністю застосування відповідачем оспорюваного адміністративно-господарського штрафу.

Доводи позивачки, про те, що відповідність маси кожного транспортного засобу нормативним параметрам, що визначені у п.22.5 ПДР України, підтверджена товарно-транспортними накладними, суд не приймає до уваги, оскільки зі змісту абз. 27 глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 слідує, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей.

Більше того, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу, навантаження на осі, тощо.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 293 КУпАП орган (посадова особа), розглядаючи скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилене.

За таких обставин суд дійшов висновку адміністративний позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених судом фактів, оцінюючи надані сторонами у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 14-3, 132-1, 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 5, 8, 9, 20, 72-74, 77, 90, 121, 241-246, 250, 255, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07.12.2023 року.

Суддя Л.О. Пендюра