Справа № 280/6641/23
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 грудня 2023 року Справа № 280/6641/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В. розглянувши в письмовому проваджені за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач або ОСОБА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним, та скасувати рішення від 16.06.2023 № 85 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 , та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію ОСОБА_1 з 09.06.2023 відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- стягнути з Головного управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він 29.05.2023 звернувся із заявою про призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" так як набув необхідного пільгового стажу роботи в підземних умовах протягом повного робочого дня більше 25 років. В призначенні пенсії йому було відмовлено з формальних підстав, відсутності на довідці підпису посадової особи. Виправивши недоліки довідки, 09.06.2023 він знов звернувся із заявою про призначення пенсії, але йому вдруге було відмовлено в призначенні пенсії рішенням від 16.06.2023 № 85 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. З розрахунку стажу його роботи вбачається, що стаж його роботи зарахований частково до Списку № 1. В свою чергу він, працював на провідних посадах, та на посадах затверджених Постановою КМУ від 31.03.1994 № 202. Стаж роботи за розрахунком відповідача з повним робочим днем в підземних умовах склав 25 років 05 місяців 19 днів чого достатньо для призначення пенсії. Вважає рішення про відмову в призначенні пенсії протиправним, а дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії незаконними. Тому, змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відтак оскаржуване рішення вважає протиправним та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Справі за цією позовною заявою присвоєно № 280/6641/23 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Сацькому Р.В.

Ухвалою суду від 25 серпня 2023 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відповідачем 05.09.2023 за вх. № 38816 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Відповідач не погоджується з доводами позивача викладеними у позовній заяві в повному обсязі, та вважає, що його вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення, зазначивши що, пенсійне забезпечення громадян в Україні здійснюється за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон № 1058). 09.06.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення з пенсії за віком відповідно до п. 3 ст. 114 Закону № 1058. За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів позивача відповідачем було зараховано всі періоди до пільгового стажу та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до п. 3 ст. 114 Закону № 1058, в зв`язку з відсутністю визначеного законом пільгового стажу. Також зазначено, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05.12.2022 по справі № 200/4248/22, набуло чинності 03.04.2023 згідно постанови Першого апеляційного адміністративного суду, опрацьоване Головним управлінням в межах покладених зобов`язань. Після опрацювання електронна пенсійна справа передана для подальшого опрацювання за належністю до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за місцем проживання позивача. На виконання вищезазначеного рішення суду спеціалістами Головного управління було повторно розглянуто заяву від 09.06.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. За результатами повторного розгляду заяви страховий стаж позивача склав 46 років 3 дні, пільговий стаж складає 24 роки 4 місяці 26 днів. Для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 однією з головних умов є наявність у позивача пільгового стажу робіт затверджених Постановою кабінету Міністрів від 31.03.1994 № 202. Відповідно до наданих документів страховий стаж позивача становить 47 років 10 місяців 03 дня (з урахуванням в подвійному розмірі за списком № 1), в тому числі пільговий стаж на підземних роботах згідно Постанови № 202 - 25 років - 03 роки 02 місяці 07 днів, стаж на провідних професіях - 20 років - 02 роки 06 місяців 13 днів, за Списком № 1 - 25 років 05 місяців 19 днів. Згідно наданих документів не підтвердилась наявність у позивача пільгового стажу, отже правових підстав на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 позивачу немає. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, вимогу позивача про призначення йому пенсії такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі її призначення, що узгоджується з нормами спеціального законодавства, яке врегульовує спірні відноси. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 виданий Димитровським МВ УМВС України в Донецькій області 05 травня 2001 року, та одержав картку платника податку від 15.12.2011. Копії документів додані до матеріалів справи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, код , місцезнаходження: 69057, Запорізька область, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158-Б, є органами державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.12.2022 по справі № 200/4248/22, набуло чинності 03.04.2023 згідно постанови Першого апеляційного адміністративного суду: «Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, місцезнаходження: 69057, Запорізька область, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158-Б) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) від 09.06.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, із зарахуванням до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів навчання з 01.09.1996 по 27.05.1999, з 02.09.1999 по 21.12.1999, з 13.04.2000 по 26.05.2000 та періодів роботи з 28.05.1999 по 01.08.1999, з 22.12.1999 по 12.04.2000, з 24.07.2000 по 19.12.2000, з 13.04.2001 по 07.11.2001, з 08.11.2001 по 14.11.2002, з 15.11.2002 по 13.01.2003, з 26.03.2003 по 14.08.2005, з 08.09.2005 по 13.12.2005, з 29.12.2005 по 24.12.2012, з 25.12.2012 по 22.10.2018, з 12.08.2019 по 01.07.2020, з 15.07.2020 по 20.08.2020, з 08.02.2022 по 10.02.2022». На виконання вищезазначеного рішення суду спеціалістами Головного управління було повторно розглянуто заяву від 09.06.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. За результатами повторного розгляду заяви страховий стаж позивача склав 46 років 3 дні, пільговий стаж складає 24 роки 4 місяці 26 днів. Враховуючи, що пільгового стажу недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно ч. 3 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 19.04.2023 № 85. Що підтверджується копією листа Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 766-7007/М-02/8-0800/23 від 17.05.2023, копія якого міститься в матеріалах справи.

09.06.2023 ОСОБА_1 звернувся із повторною заявою про призначення пенсії. Однак супровідним листом від 29.06.2023 йому повідомлено, що його страховий стаж становить 47 років 10 місяців 03 дні ( з урахуванням в подвійному розмірі за списком № 1), але в призначенні пенсії рішенням від 16.06.2023 року № 85 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області йому відмовлено, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Копія документу додана до матеріалів справи.

Відповідно до змісту рішення від 16.06.2023 № 85 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області: « Відмова про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду 09.06.2003 за призначенням пенсії за віком згідно п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058).

Вік заявника 42 роки 06 місяців 15 днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Додатково: відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розуміються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій або Луганській областях, Автономної Республіки Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до наданих документів страховий стаж заявника становить 47 років 10 місяців 03 дня (з урахуванням в подвійному розмірі за списком № 1), в тому числі пільговий стаж на підземних роботах згідно Постанови № 202 (25 років) - 03 роки 02 місяці 07 днів, стаж на провідних професіях (20 років) - 02 роки 06 місяців 13 днів, за списком № 1 - 25 років 05 місяців 19 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до пільгового стажу зараховано всі періоди.

Враховуючи вищевикладене, прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії від відповідно до п. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності необхідного пільгового стажу.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує». Копія вказаного документу в міститься в матеріалах справи.

Позивач, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача та з вимогою вчинити певні дії, звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходить з того, що відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України.

Зокрема, статтею 8 Конституції України в Україні встановлено, що в країні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Крім цього, правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються законами України та підзаконними нормативними актами.

Тому, надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України № 1058 від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

Частина 3 статті 4 Закону № 1058 визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Частиною 1 зазначеної статті передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено порядок та умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.

Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 114 Закону № 1058, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Статтю 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637, згідно з яким, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 18.05.2021 у справі № 229/2330/17 та від 05.12.2019 у справі № 219/5643/16-а.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи за всі періоди трудової діяльності позивача, які не мають дефектів їх вчинення. Крім того, позивач продовжує свою трудову діяльність і надалі.

Будь-яких доказів, щодо оскарження записів трудової книжки позивача, або визнання їх недійсними сторонами не надано, тому, суд, звертає увагу, на те, що саме трудова книжка є основним документом, що підтверджує загальний та пільговий стаж, який дає право позивачу отримати пільгове пенсійне забезпечення.

Процедура застосування Списків № 1 і № 2 визначена Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

З 11.03.1994 по 16.01.2003 діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

У період з 17.01.2003 по 24.06.2016 діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.

Починаючи з 03.08.2016 діють Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.

Згідно з записами у трудовій книжці, та доданих до неї інших письмових доказів на підтвердження трудового стажу, для уточнення порядку віднесення посад, які займав позивач під час своєї трудової діяльності, до посад які віднесені до пункту 3 статті 114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Цей факт також підтверджений рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.12.2022 по справі № 200/4248/22, набуло чинності 03.04.2023 згідно постанови Першого апеляційного адміністративного суду.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Крім того, суд зазначає, що у рішенні № 83 від 16.06.2023 відповідачем визначено: до страхового стажу позивача зараховано усі періоди його трудової діяльності, пільговий стаж позивача за Списком № 1 становить - 25 років 05 місяців 19 днів.

Отже, як підтверджено письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, та зазначено самим відповідачем у оскаржуваному рішенні, суд приходить до висновку, про те, що позивач здійснював свою професійну трудову діяльність в підземних умовах протягом повного робочого дня в шахтах зі шкідливими умовами праці, на посадах, які віднесені до Списку № 1, а тому, має право на пенсію відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач двічі звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії.

Вперше з заявою від 09.06.2022, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 19.04.2023 № 85 про відмову у призначенні пенсії.

Вдруге з заявою від 09.06.2023, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 16.06.2023 № 5 про відмову у призначенні пенсії, яке є предметом розгляду в даній справі.

Доказів оскарження рішення від 19.04.2023 № 85 позивачем до суду не надано та судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що наявність не скасованого рішення від 19.04.2023 № 85 є умовою, яка унеможливлює у даній справі прийняття рішення про зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах.

Крім цього, до компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, а здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача) щодо вказаних питань та суд не обраховує дійсний загальний стаж позивача.

Суд як орган, уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду України.

Тобто, повноважним органом для призначення, нарахування та виплати пенсії є Пенсійний фонд України (його територіальні органи), а суд не може перебирати компетенцію суб`єкта владних повноважень та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду у даній справі.

Оскільки, розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, то суд доходить висновку, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повинно повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

В силу положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 01.07.2003) вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії

Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За приписами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних дій відповідача на відповідність наведеним вище критеріям, суд, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з мотивів та обґрунтування наведених судом вище.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що за подання позовної заяви у цій справі позивач сплатив судовий збір у розмірі 858,88 грн, що підтверджується квитанцією, копія якої наявна у матеріалах справи.

Як вбачається з позовних вимог, предметом позову у даній справі є одна вимога немайнового характеру, а отже, ставка судового збору за подання даного позову становить 1 073,60 грн.

Водночас, суд звертає увагу на те, що у зв`язку з початком функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), а саме: «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку, статтю 4 Закону України «Про судовий збір» доповнено частиною третьою, згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки у цій справі позивач позовну заяву подав в електронній формі через підсистему «Електронний суд», розмір судового збору становить 858,88 грн (1 073,60 грн * 0,8).

Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 429,40 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 9, 72-77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 257-263 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним, та скасувати рішення від 16.06.2023 № 85 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з 09.06.2023 відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 06 грудня 2023 року.

Суддя Р.В. Сацький