Справа № 474/885/23
Суддя: Сокол Ф. Г.
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 474/885/23
Провадження № 2-а/474/9/23
Рішення

Іменем України

07.12.23р. смт Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Лисейко Т.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Дулдієра О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

03.08.2023р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 437402 від 02.07.2023р. за ч. 4 ст. 126 КУпАП у відношенні позивача ОСОБА_1 (далі - оскаржувана постанова).

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вважає оскаржувану постанову винесену інспектором поліції Власюком І.С. незаконною, оскільки диспозиція та санкція ч. 4 ст. 126 КУпАП містить норму, в якій зазначено, що за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами передбачено покарання у вигляді накладення штрафу в розмірі 1 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Водночас під час складання та винесення постанови інспектором поліції Власюком І.С., не взято до уваги, те що транспортним засобом ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , він не керував, а лише фізичними силами, за допомогою рук, пхав (здвигав з місця) даний автомобіль, який був поламаний, з метою швидшого його доставлення додому за адресою АДРЕСА_1 , в чому йому допомагали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . При цьому, до місця поломки транспортного засобу та його зупинки, ним керував батько позивача ОСОБА_4 , який з місця зупинки автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , поїхав попутним транспортним за іншим автомобілем, щоб відтягти зламане авто додому. Інспектором Власюком І.С. не були прийняті до уваги такі свідчення, його позивача, та свідчення свідків даної події, які перебували в автомобілі, щодо керування автомобілем ОСОБА_4 , а не позивачем, та ним же щодо позивача була винесена оскаржувана постанова за керування транспортним засобом, після позбавлення права керування.

Також позивач вказує, що будь-яких інших доказів, окрім здогадів та припущень посадової особи, про нібито керування позивачем транспортним засобом, після позбавлення позивача права керування, відсутні. Також посадовою особою, не дивлячись на заперечення позивачем своєї вини, неналежно оцінено докази по справі та не враховано його пояснення, пояснення свідків.

Посилався на ст. 35 Закону України Про Національну поліцію, яка визначає причини зупинки поліцейським транспортних засобів, та обов`язок поліцейського проінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстав зупинки, визначеної у цій статті. А також на ст. 62 Конституції України, згідно якої обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Та ст.ст. 77, 78 КАС України, які визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

08.09.2023р. представниця відповідача Нофенко М.В. подала до суду відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, виходячи з наступного. Вказувала, що Указом Президента України від 24.02.2022р. за № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, під час якого право на проведення перевірки документів осіб, огляду речей та транспортних засобів надано відповідним уповноваженим органам Національної поліції. При цьому порядок такої перевірки та огляду під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану затверджено Постановою КМ України № 1456 від 29.12.2021р. Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Статтею 32 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним контролем, або в місці здійснення поліцейським спеціального поліцейського контролю. 02.07.2023р., біля 19 год. 00 хв. інспектором СРПП ВП № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області Власюком І.С. було виявлено особу, яка рухалася по вулиці Г.Врадіївщини в смт Врадіївка на підозрілому транспортному засобі ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився після подачі звукового сигналу та увімкнення проблискових маячків червоного, синього кольорів, вийшов з автомобіля та почав штовхати його по узбіччю дороги. Інспектором Власюком І.С. було запропоновано водієві пред`явити для перевірки документи визначені у п. 2.1 ПДР України. Під час перевірки було встановлено, що водієм виявився ОСОБА_1 , який відповідно до постанови Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 28.03.2023р. по справі № 479/221/23 позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Інспектором Власюком І.С. було запропоновано свідкам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надати пояснення по справі, однак вони відмовилися, тому були опитані як свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які пояснили, що бачили як ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Г.Врадіївщини в смт Врадіївка. А тому по відношенню до позивача була складена оскаржувана постанова.

Позивач та його представник Дулдієр О.А. позов підтримали та наполягали на його задоволенні.

Представниця відповідача Нофенко М.В. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст. 268 КАС України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила. Водночас 06.12.2023р. звернулася до суд із заявою, в якій підтримала відзив на позов та просила розглядати справу за її відсутності.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України суд визнав за можливе розглянути справу без участі представниці відповідача.

Дослідив матеріали справи та заслухав пояснення позивача та його представника, судом встановлено таке.

02.07.2023р. о 19 год. 40 хв. інспектором СРПП ВП № 2 ГУ НП в Миколаївській області ст. лейтенантом поліції Власюком І.С. стосовно позивача складено постанову серії БАВ № 437402, в якій зазначено, що ОСОБА_1 02.07.2023р. о 19 год. 30 хв. в смт Врадіївка по вул. Героїв Врадіївщини керував транспортним засобом ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому будучи позбавленим права керування всіма видами транспортних засобів Кривоозерським районним судом від 28.03.2023р., а також не пред`явив для перевірки реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс наземних транспортних засобів, чим порушив п.п. а, б, ґ п.2.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.ч. 1, 4 ст. 126 КУпАП. Вказаною постановою на позивача, на підставі ст. 36 КУпАП, накладено штраф у розмірі 20 400 грн. Графа 7 постанови До постанови додається містить посилання на відео. Також у графах 8 та 9 постанови Права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП мені роз`яснено, Копію постанови мною отримано… наявна відмітка про відмову позивача від підпису та від ознайомлення з постановою, а також відмітка про направлення копії постанови позивачу рекомендованим листом вих. № 4584/69/23 від 02.07.2023р.

Згідно трекінгу відстеження поштових відправлень від 21.07.2023р., рекомендоване поштове відправлення зі штрих-кодом № 275 вручене особисто адресату 11.07.2023р.

Також судом встановлено, що постановою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 28.03.2023р. у справі № 479/221/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Надані до відзиву як додатки докази - документи під назвою Пояснення та Рапорт неможливо дослідити, оскільки останні нечитабельні.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , надали показання, згідно з якими вони є знайомими родини позивача. 02.07.2023р. в післяобідній час, на телефонний дзвінок батька позивача - ОСОБА_4 про поломку автомобіля та надання допомоги у його відбуксируванні, прибули на місце події вул. Г.Врадіївщини в смт Врадіївка, де разом з ОСОБА_1 , з метою зміщення автомобіля ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , з проїжджої частини дороги на узбіччя, з використанням фізичної сили, почали штовхати автомобіль. Позивач за кермом автомобіля не був. В цей час до них під`їхали на службовому автомобілі працівники поліції, почали з`ясовувати обставини події, та вдаривши позивача примусово заштовхали останнього до службового автомобіля, де почали щось писати, їх, свідків, пояснення до уваги не брали, у грубій формі сказали, що вони можуть вже залишити місце події.

Частинами 1 та 2 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Частинами 1 та 2 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 3 Закону України Про Національну поліцію (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону № 580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ст. 18 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст 23 Закону № 580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 35 Закону № 580-VIII поліцейським надано право зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону №580-VIII поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, в тому числі, передбачені ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Так, статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, як документ, що засвідчує факти неправомірних дій і є одним із основних джерел доказів, складається по встановленій формі й повинен містити поряд з іншими обов`язковими даними також час вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 1 та 2 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:

1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;

2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку;

3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність;

4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони;

5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення;

6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність;

7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу;

8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту;

9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Пунктами, 3, 4, 5, 7-10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015р. (далі - Інструкція), визначено, що поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи;

2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці);

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п.п. 2 та 5 розділу ІV Інструкції зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксована не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Згідно додатку 5 до Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксована не в автоматичному режимі повинна містити графу, в якій зазначено, що додається до постанови.

З конструкції ч. 4 ст. 126 КУпАП слідує, що склад адміністративного правопорушення щодо керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Норма ч. 4 ст. 126 КУпАП є імперативною та встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, а відтак є самостійним складом адміністративного правопорушення.

Із системного аналізу положень диспозиції ч. 4 ст. 126 КУпАП слідує висновок, що об`єктивна сторона правопорушень виражається у такій формі: керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Отже, адміністративна відповідальність за порушення положень ст. 126 КУпАП може бути застосована саме до водія транспортного засобу, тобто до особи, яка здійснює керування ним.

Таким чином, основною ознакою, за якою визначається об`єктивна сторона даного правопорушення та за якою особу можна притягнути до адміністративної відповідальності є саме факт керування такою особою транспортним засобом.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП обов`язковою умовою є наявність постанови суду, яка набрала законної сили, про позбавлення особи права на керування транспортними засобами.

При цьому, відповідно до ст.ст. 317 та 371-1 особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.

Відповідно до ст. 291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У відповідності до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.п. а п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Підпунктами а, б, ґ п. 2.1 ПДР визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України Про дорожній рух.

Згідно п. 1.10 ПДР встановлено, що водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Оскаржувана ж постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в свою чергу, не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним даного правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є актом індивідуальної дії (рішенням суб`єкта владних повноважень) щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Правова позиція з цього питання неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 14.02.2019р. у справі №127/163/17-а та від 26.04.2018р. у справі №338/1/17.

Однак відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, на підтвердження обставин викладених у оскаржуваній постанові щодо того, що позивач 02.07.2023р. о 19 год. 30 хв. в смт Врадіївка по вул. Героїв Врадіївщини керував транспортним засобом ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому будучи позбавленим права керування всіма видами транспортних засобів, не надано жодних доказів та відповідно не доведено наявність в діях позивача складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Таким чином, докази, що підтверджують керування позивачем вищевказаним транспортним засобом чи перебування його у статусі водія, який керує транспортним засобом, відповідачем до постанови не додані, хоча для притягнення до адміністративної відповідальності поліцейський мав зафіксувати саме факт керування мною відповідним транспортним засобом без наявності на те права.

Відеозапис подій від 02.07.2023р., на який міститься посилання у графі 7 оскаржуваної постанови та у відзиві, представницею відповідача не надано.

До того ж в оскаржуваній постанові, яка містить запис про додані до неї докази (відео), посилання на технічний засіб, за допомогою якого воно було здійснено, також відсутні.

Суд відзначає про нечитабельність наданих в додатки до відзиву доказів, - документів під назвою Пояснення та Рапорт.

Таким чином відповідачем не надано жодних доказів чи адміністративних матеріалів, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та стали підставою складення оскаржуваної постанови, на підтвердження правомірності останньої.

Викладаючи фабулу адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові, відповідачем дії позивача були кваліфіковані за ч.ч. 1, 4 ст. 126 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

При цьому суд звертає увагу, на те, що конструкція ст. 36 КУпАП складається з двох частин, які передбачають різні правила накладення адміністративного стягнення, зокрема частиною 1 цієї статті визначено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Та частиною 2 - якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Однак при застосуванні цієї статті інспектор також не зазначив відповідну її частину.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010р. № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У справах Малофєєва проти Росії (Malofeyevav.Russia, рішення від 30.05.2013р.) та Карелін проти Росії (Karelinv.Russia, рішення від 20.09.2016р.) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У рішенні в справі Карелін проти Росії (Karelin v. Russia, заява № 926/08, рішення від 20.09.2016р.) Європейського суду з прав людини розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою Суду, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи про адміністративне правопорушення по суті.

Таким чином матеріали справи про адміністративне правопорушення та даної судової справи не містять доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення за обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

З огляду на вищевикладене не вважаю за необхідне надавати окремо оцінку іншим підставам зазначеним у адміністративному позові та відзиві.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За такого, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки принцип презумпції винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, посилаючись на належні та допустимі докази (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

При цьому у постанові від 18.03.2020р. у справі № 543/775/17 Верховний Суд висловив правову позицію, згідно якої за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України Про Держаний бюджет України на 2023 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2 684 грн. 00 коп.

Таким чином за подачу даного позову передбачено сплату судового збору за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023р., що у грошовому еквіваленті становить 536 грн. 80 коп.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з огляду на вищевикладене слідує, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Миколаївській області підлягає стягненню судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 72-79, 90, 139, 241-246, 250-251, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 437402 від 02.07.2023р. за ч. 4 ст. 126 КУпАП у відношенні позивача ОСОБА_1 .

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, - закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня її проголошення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений та підписаний 08 грудня 2023 року.

Суддя Ф.Г. Сокол