Справа № 420/20202/23
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги та добових відповідно до п. І ч. 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 АДРЕСА_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу та добові відповідно до п. 1 ч. 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходив службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_3 з 26.02.2021 року по 10.01.2023 року.

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) №57 від 26.02.2021 року, ОСОБА_1 зарахований з 26.02.2021 року до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, продовольче забезпечення з 27.02.2021 року.

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_2 №10 від 10.01.2023 року ОСОБА_1 з 10.01.2023 року виключили із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, відповідно до даного наказу.

Крім того, позивач згідно наказу командира в/ч НОМЕР_2 №10 від 10.01.2023 року справи та посаду у військовій частині здав і вибув до нового місця служби в м. Балта.

Згідно п. 1 ч. 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженого наказом міністра оборони України №45 від 05.02.2018 року, підйомна допомога та добові з урахуванням вимог пункту 1 цього Порядку також виплачується військовослужбовцям, прийнятим на військову службу за контрактом і призначеним на посади у військові частини, що дислокуються поза пунктом їх постійного проживання до прийняття на військову службу.

На час підписання контракту з в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_3 позивач постійно поживав у м. Балта, Одеської області, таким чином мав право на отримання підйомної допомоги.

Відповідно до грошового атестату №1496 від 15.01.2023 року підйомну допомогу при переведенні позивача в іншу частину, а саме у в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_4 , позивачу не виплатили.

23.03.2023 року позивач звернувся з відповідною заявою до відповідача щодо виплати підйомної допомоги, відповідно до п.1 ч.4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав заяву 06.04.2023 року, проте відповіді на заяву позивач не отримував.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати підйомної допомоги, відповідно до п.1 ч.4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою суду від 15.08.2023 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 160 КАС України.

Ухвалою суду від 13.09.2023 року позивачу продовжено строк на усунення недоліків позовної заяви.

29.09.2023 року до суду надійшла заява на виконання ухвали суду від 13.09.2023 року, якої недоліки позовної заяви було усунуто у повному обсязі.

Ухвалою суду від 09.10.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно уточненої редакції позовної заяви, позивач просить суд:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги та добових відповідно до п. 1 ч. 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги за період з 26.02.2021 року по 10.01.2023 року включно;

зобов?язати військову частину НОМЕР_2 АДРЕСА_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу та добові відповідно до п. 1 ч. 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги за період з 26.02.2021 року по 10.01.2023 року включно.

Ухвалою суду від 09.10.2023 року витребувано з Військової частини НОМЕР_2 відомості щодо нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 підйомної допомоги, у зв`язку з переїздом на нове місце служби (проживання) (якщо таке мало місце); інші докази, які стали підставою для допущення спірної бездіяльності, вчинення спірних дій та прийняття рішень.

28.11.2023 року до суду надійшов відзив від Військової частини НОМЕР_2 , в якому зазначено, що обставини та вимоги, викладені Позивачем у адміністративному позові, не визнає в повному обсязі, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими.

Обґрунтовуючи свою позицію представник Військової частини НОМЕР_2 посилається на норми ч. 2 Наказу Міністерства оборони України від 05.02.2018 № 45, а саме зазначає, що розмір підйомної допомоги обчислюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов?язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини, на членів сім?ї - на дату реєстрації рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім?ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.

Як зазначив відповідач, ОСОБА_1 в період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 з 2021 по 2023 років не надав належний рапорт про виплати йому підйомної допомоги. У зв?язку з цим ОСОБА_1 підйомної допомоги не отримав.

Враховуючи викладене представник військової частини НОМЕР_2 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Документи витребувані ухвалою суду від 09.10.2023 року від Військової частини НОМЕР_2 до суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 (надалі позивач) постійно проживає в м. Балта, Одеської області. З 26.02.2021 року по 10.01.2023 року позивач проходив військову службу за контрактом на посаді водія механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 57 від 26.02.2021 року. Місцем розташування ВЧ НОМЕР_5 є АДРЕСА_3 .

Відповідно до витягу із Наказу Командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 10 від 10.01.2023 року, позивач справи та посаду здав і вибув до нового місця служби місто Балта Одеської області. 10.01.2023 року позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

У грошовому атестаті №1496 від 15.01.2023 року виданого Військовою часиною НОМЕР_2 у графі «Виникло право на підйомну допомогу» інформація відсутня.

ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_2 із заявою від 23.03.2023 року, в якій просив виплатити йому підйомну допомогу згідно п. 1. ч.4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 року №45.

Згідно рекомендованого повідомлення, заяву позивача відповідачу було доставлено 06.04.2023 року, однак відповіді від військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 не отримав.

На підставі викладеного позивач оскаржує дії військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати йому підйомної допомоги та добових відповідно до п. 1 ч. 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги за період з 29.02.2021 року по 10.01.2023 року.

Вирішуючи спірні правовідносини, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній станом на 26.02.2021 року), проходження військової служби здійснюється:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній момент виникнення спірних правовідносин), громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Стаття 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» врегульовується продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців

Частиною 1 цієї статті передбачено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується:

1) підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби;

2) добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги затверджено Наказом Міністерства оборони України № 45 від 05.02.2018 року (надалі Порядок №45).

Пунктом 1 Порядку №45 передбачено, що у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується: підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби; добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі (далі - добові) на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який переїхав разом з ним.

Відповідно до п. 2 Порядку №45, право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду.

Розмір підйомної допомоги обчислюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини, на членів сім`ї - на дату реєстрації рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.

Згідно з п. 3 Порядку №45 виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат.

У наказі зазначаються дата та номер наказу про призначення військовослужбовця на військову посаду (зарахування на навчання), дата, коли він приступив до виконання обов`язків за посадою, дата вибуття з попереднього місця військової служби та прибуття на нове місце військової служби (на нове місце дислокації військової частини).

Військовослужбовцям, які на дату прибуття до іншого населеного пункту перебувають у розпорядженні відповідного командира, виплата підйомної допомоги та добових здійснюється після призначення їх на посади та вступу до виконання обов`язків за посадами за новим місцем військової служби в цьому населеному пункті.

Відповідно до п. 9 Порядку № 45 виплата добових здійснюється за кожний день перебування в дорозі військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, які переїхали на нове місце служби військовослужбовця, за умови надання проїзних документів. День вибуття та день прибуття рахуються як дві доби. Якщо проїзних документів немає, добові виплачуються з розрахунку за одну добу переїзду.

Відповідно п. 5 Порядку №45 підйомна допомога та добові в разі переїзду на нове місце військової служби на членів сім`ї військовослужбовця виплачуються на підставі наказу командира військової частини із зазначенням у ньому нарахованої суми до виплати, який видається на підставі рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.

Пунктом 12 Порядку №45 передбачено, що наказ про виплату підйомної допомоги та добових на військовослужбовця та членів його сім`ї готується службою персоналу військової частини.

Відповідно до п. 13 Порядку №45, виплата підйомної допомоги та добових здійснюється, якщо звернення щодо їх отримання надійшли протягом трьох років із дня виникнення права на їх отримання.

У відзиві відповідач, посилаючись на п. 2 Порядку №45, зазначив, що ОСОБА_1 не отримав підйомної допомоги, оскільки не надав належний рапорт про виплату йому такої допомоги. Щодо наявності у позивача права на отримання підйомної допомоги заперечення відповідача відсутні.

Аналізуючи вищезазначені положення Порядку №45, суд доходить висновку, що у ньому диференційовано порядок отримання підйомної допомоги та добових військовослужбовцями та порядок отримання підйомної допомоги та добових на членів сім`ї військовослужбовця, які переїжджають з ним на нове місце військової служби.

Отримання підйомної допомоги та добових військовослужбовцем не залежить від факту подання ним рапорту.

Так, зі змісту пунктів 2, 5 Порядку №45 вбачається, що подання військовослужбовцем рапорту необхідне при здійсненні обчислення розміру підйомної допомоги для членів сім`ї військовослужбовця.

При цьому для позивача, як для військовослужбовця, який переїхав на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду, право на отримання підйомної допомоги і добових виникло з дати прийняття ним посади та справ, тобто з 26.02.2021 року.

Пунктом 13 Порядку №45 не конкретизовано, що звернення за підйомною допомогою повинно здійснюватись шляхом надання рапорту.

У свою чергу, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою від 23.03.2023 року щодо виплати підйомної допомоги, відповідно до п.1 ч.4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги у межах трирічного строку з дня виникнення права на отримання такої допомоги.

Проте, і на вказану заяву відповідачем не було здійснення нарахування та виплата позивачу належної йому підйомної допомоги відповідно п.1 ч.4 Порядку №45.

На підставі вищевкладеного суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що підставою для його звернення до суду є саме бездіяльність військової частини, а не дії.

Інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин, судом не встановлено.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги та добових відповідно до п. 1 ч. 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги за період з 26.02.2021 року по 10.01.2023 року включно.

Зобов?язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу та добові відповідно до п. 1 ч. 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги за період з 26.02.2021 року по 10.01.2023 року включно.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук