Справа № 360/1369/23
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

07 грудня 2023 року м. ДніпроСправа № 360/1369/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В. під час розгляду у письмовому провадженні справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду на розгляді перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач), в інтересах якого звернувся представник ОСОБА_2 (далі представник позивача), до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому представник позивача просить:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо неврахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», при обрахунку позивачу: грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки; грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки; грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату позивачу: грошової допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки; грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки; грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі після усунення недоліків позовної заяви та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні). Крім того, визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду і поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою до ВЧ НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

05 грудня 2023 року до Луганського окружного адміністративного суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову представника ОСОБА_1 Дзундзи Ю. Р. до ВЧ НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Вказане клопотання мотивовано тим, що ухвалою суду від 20 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу надати заяву про поновлення строків звернення до суду і докази поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду представником позивача надана заява про поновлення строків звернення до суду, в якій основним аргументом поновлення строків є внесені Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IXВ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352-IXВ) зміни до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України.

Відповідно, з моменту отримання відповіді на звернення позивача (18 серпня 2023 року), на думку представника позивача, необхідно обраховувати строки звернення до суду.

Відповідач вважає, що позивач раніше дізнався про нараховані йому кошти, а саме, ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року було відкрито провадження у справі № 360/703/23 за позовом представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та запропоновано відповідачу надати відзив на адміністративний позов.

На виконання вимог ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року відповідачем через підсистему Електронний суд надіслано відзив на адміністративний позов з додатками, зокрема картки грошового забезпечення за 2021- 2023 роки. Представником позивача вказаний відзив з додатками отримано 31 липня 2023 року, що підтверджується автоматично сформованою квитанцією в підсистемі Електронний суд.

Також зазначено, що в картках грошового забезпечення вказані всі нараховані та виплачені суми, із значенням окремих складових, у тому числі і передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2022 року № 168 додаткова винагорода (рядок 155) протягом періоду проходження служби позивачем у ВЧ НОМЕР_1 . Картки грошового забезпечення за 2021-2023 роки долучені до матеріалів справи № 360/703/23 ідентичні надісланим у відповідь на звернення позивача 18 серпня 2023 року.

Таким чином, після отримання відзиву на адміністративний позов з додатками у справі № 360/703/23 можна вважати, що позивач ознайомлений з належними йому виплатами при звільненні, відповідно строк необхідно обраховувати з 01 серпня 2023 року.

З огляду на вказане, останнім днем звернення до суду в межах визначеного статтею 233 Кодексу законів про працю України є 31 жовтня 2023 року. Позивач звернувся до суду з цим позовом лише 14 листопада 2023 року, що свідчить про пропуск строку звернення до суду.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що він сумлінно поставився до надання відповіді на звернення, а саме відповідь на звернення представника позивача підготовлена та направлена 13 липня 2023 року. З даних, які містяться на сайті Укрпошта, вбачається, що позивач своєчасно не отримав поштове відправлення № 755 у день повідомлення 21 липня 2023 року. Вказане відправлення позивач отримав лише 18 серпня 2023 року.

З урахуванням вказаного представник відповідача просить відмовити у задоволенні заяви представника позивача про поновлення строків звернення до суду, причини вказані у заяві про поновлення строків звернення до суду визнати неповажними, позов залишити без розгляду.

Вирішуючи клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Так, до 19 липня 2022 року частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, було встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із цим, частиною другою цієї статті до 19 липня 2022 року було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, до 19 липня 2022 року право на заробітну плату не обмежувалось будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про оплату праці» в структуру заробітної плати входять:

Основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Відповідно до пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 поняття заробітна плата і оплата праці, які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

В аспекті спірних правовідносин поняття грошове забезпечення і заробітна плата, які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір щодо виплати грошового забезпечення охоплювався застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням законодавство про оплату праці та, відповідно, до 19 липня 2022 року звернення до суду з заявленими позивачем вимогами не обмежувались будь-яким строком.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Отже, грошове забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці.

Позивач у цій справі звернувся до суду за захистом свого права на належне грошове забезпечення (оплату праці). Позивачем не оскаржуються умови проходження публічної служби або звільнення з неї. Отже, застосуванню до спірних правовідносин стосовно строків звернення до суду підлягають положення КЗпП України, а не КАС України.

Разом з цим, Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, статтю 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Також Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» внесено зміни до статті 116 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України у редакції, яка діє з 19 липня 2022 року, передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, починаючи з 19 липня 2022 року обмежено строк звернення до суду з позовами про вирішення трудових спорів щодо виплати заробітної плати (грошового забезпечення) під час проходження публічної служби та щодо виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні. З 19 липня 2022 року у спорах щодо виплати заробітної плати (грошового забезпечення) під час проходження публічної служби такий строк становить три місяці з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, а у спорах щодо виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні, такий строк становить три місяці з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Разом з цим, пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236», установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» і від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Оскільки у межах спірних правовідносин тримісячний строк звернення до суду почав перебіг під час дії карантину (до 30 червня 2023 року), то після закінчення карантину з наступного дня (01 липня 2023 року) потрібно обчислювати строк звернення до суду та його тривалість буде складати: кількість днів до закінчення карантину + визначений законом процесуальний строк. Тобто на період дії карантину обчислення процесуальних строків зупиняється.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 06 березня 2023 року № 102-ОС «Про особовий склад» позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 07 березня 2023 року.

Представник позивача вказує, що у порушення вимог статті 116 КЗпП України інформація щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення відповідачем позивачу не надавалась.

Позивач 22 червня 2023 року звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою про нараховане та виплачене йому грошове забезпечення за весь час проходження служби.

Відомості щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення ВЧ НОМЕР_1 були надані у відповіді від 12 липня 2023 року № 11/5046-23-вих та отримані позивачем 18 серпня 2023 року.

Таким чином, перебіг строку звернення до суду з цим позовом розпочався з 19 серпня 2023 року. З позовною заявою до суду представник позивача звернувся 14 листопада 2023 року.

Суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновив позивачу строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався 18 серпня 2023 року після отримання листа ВЧ НОМЕР_1 від 12 липня 2023 року № 11/5046-23-вих щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення позивачу, про що вказано в ухвалі від 04 грудня 2023 року.

Посилання відповідача на те, що після отримання відзиву на адміністративний позов з додатками у справі № 360/703/23, а саме: 31 липня 2023 року, з якого позивач ознайомлений з належними йому виплатами при звільненні, відповідно строк необхідно обраховувати з 01 серпня 2023 року судом не приймається, оскільки на виконання ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 14 липня 2023 року у справі № 360/703/23 відповідачем до відзиву на позовну заяву були надані картки грошового забезпечення за 2021-2023 роки відносно позивача, а на заяву ОСОБА_1 від 22 червня 2023 року про нараховане та виплачене грошове забезпечення за весь час проходження служби отримано останнім тільки 18 серпня 2023 року, при звільненні позивача з військової служби така інформація відповідачем не надавалась.

З огляду на наведене, у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду необхідно відмовити.

Керуючись статтями 121, 122, 173, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя С.В. Кисіль