Справа № 120/10670/23
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 грудня 2023 р. Справа № 120/10670/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби зовнішньої розвідки України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Служби зовнішньої розвідки України (далі - відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що Служба зовнішньої розвідки України, в порушення приписів Закону України "Про доступ до публічної інформації", відмовило у наданні точної та повної інформації на запит від 15.06.2023.

Ухвалою суду від 24.07.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Окрім того, даною ухвалою 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження на подання відзиву.

03.08.2023 на адресу суду надійшов відзив Служби зовнішньої розвідки України, у якому відповідач заперечує позовні вимоги та просить відмовити у їх задоволенні. Мотивуючи свою позицію зазначає, що як розпорядниками інформації Служба зовнішньої розвідки України не повинна мати і не мав такої інформації.

На наше переконання відповідача, Закон України "Про доступ до публічної інформації" не регулює відносин зі створення публічної інформації предметом його регулювання є діяльність з приводу інформації, яка вже існує (створена, отримана, знаходиться у володінні) на момент виникненню конкретних інформаційних відносин з приводу неї.

Як зазначає представник відповідача, на виконання запиту позивача від 15.06.2023 Служба зовнішньої розвідки України повинна обробити та узагальнити інформацію з використанням конкретних параметрів: класифікаційні характеристики, функціональність, організаційний рівень, визначення розмірів складових грошового забезпечення у середньому значенні за установу у випадку зарахування військовослужбовця у розпорядження начальника Управління спеціального зв`язку за посадою аналогічною, або прирівняною до посади начальника служби управління спеціального зв`язку Служби зовнішньої.

Тобто запитувана позивачем інформація потребує створення, що не відповідає визначенню публічна інформація, що наведене у Закону України "Про доступ до публічної інформації".

07.08.2023 до суду надійшло клопотання про врахування заперечень позивача проти міркувань відповідача , викладених у відзиві.

Суд зазначає, що таке клопотання позивача фактично є відповіддю на відзив, тому суд не бере до уваги подане ОСОБА_1 клопотання, оскільки відповідно до частини 3 статті 263 КАС України заявами по суті в даній категорії справ є позов та відзив.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, судом встановлено, що 15.06.2023 позивач звернувся до Служби зовнішньої розвідки із запитом на інформацію (вх. №Пі-44М від 15.06.2023), в якому висловив прохання надати інформацію щодо розміру грошового забезпечення (обов`язково знеособлено, без прив`язки до конкретних співробітників та у середніх значеннях за відомство) військовослужбовця, у випадку його зарахування у розпорядження начальника Управління спеціального зв`язку за посадою аналогічною, або прирівняною до посади начальника служби управління спеціального зв`язку Служби зовнішньої розвідки України станом на 01.06.2023 за наступними складовими: посадовий оклад; оклад за військове звання полковник; процентна надбавка за вислугу років (34 роки); надбавка за особливості проходження служби; надбавка за службу в умовах режимних обмежень ("особливої важливості"); надбавка за безперервний стаж на шифрувальних робіт (1-3 роки); інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення (за наявності); премія; усього щомісячне грошове забезпечення.

Листом від 21.06.2023 №19/3850-DC/п Служба зовнішньої розвідки України повідомила, що відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Пунктом 9.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29.09.2016 № 10 визначено, що збереженість на матеріальних носіях як головна властивість інформації означає, що вона повинна бути викладена у письмовій, аудіовізуальній, електронній чи іншій матеріальній формі та зафіксована відповідно на папері, магнітній, кіно-, фотоплівці, оптичному диск, або іншому носієві. Із цієї властивості випливає, що на момент виникнення правовідносин щодо неї публічна інформація повинна бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом діяльності.

Відмовляючи у наданні запитуваної інформації, відповідач зазначив, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» не регулює відносин зі створення публічної інформації предметом його регулювання є діяльність з приводу інформації, яка вже існує (створена, отримана, знаходиться у володінні) на момент виникненню конкретних інформаційних відносин з приводу неї. В той же час для підготовки відповіді на порушені у запиті ОСОБА_1 питання Служба зовнішньої розвідки України повинна обробити та узагальнити інформацію з використанням конкретних параметрів: класифікаційні характеристики, функціональність, організаційний рівень, визначення розмірів складових грошового забезпечення у середньому значенні за установу у випадку зарахування військовослужбовця у розпорядження начальника Управління спеціального зв`язку за посадою аналогічною, або прирівняною до посади начальника служби управління спеціального зв`язку Служби зовнішньої.

Також на запит позивача Фінансово-економічне управління Служби зовнішньої розвідки України листом від 14.07.2023 №19/2/1504-ВС/Н повідомило, що складові грошового забезпечення встановлюються і виплачуються військовослужбовцям СЗРУ у зв`язку з призначенням їх на посаду. Інші додаткові види грошового забезпечення, зокрема надбавка за особливості проходження служби та премія встановлюються та виплачуються в залежності від наявних показників оперативно-службової діяльності конкретного військовослужбовця.

В залежності від підстави зарахування військовослужбовця в розпорядження відповідного начальника, виплата грошового забезпечення такому військовослужбовцю взагалі призупиняться (підпункти 11 пункту 48 Положення). Розміри додаткових видів грошового забезпечення таким військовослужбовцям встановлюються в залежності від покладених на них завдань (обов`язків) відповідним начальником. Окремі додаткові види грошового забезпечення, на які військовослужбовець мав право під час проходження військової служби на військовій посаді, можуть бути не встановлені у разі зарахування його в розпорядження відповідного начальника (зокрема надбавка за службу в умовах режимних обмежень, надбавка за кваліфікацію).

Враховуючи наведене, надати інформацію про розмір грошового забезпечення (знеособлено та у середніх значеннях за відомство) зарахування його у розпорядження військовослужбовця, у випадку зарахування його у розпорядження начальника Управління спеціального зв`язку за посадою аналогічною, або прирівняною до посади начальника служби управління спеціального зв`язку Служби зовнішньої розвідки України є неможливим з огляду на індивідуальність встановлення грошового забезпечення військовослужбовцям.

Позивач вважає, що відмова Служби зовнішньої розвідки України у наданні запитуваної інформації є неправомірною, тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на доступ до публічної інформації є конституційним правом людини, передбаченим і гарантованим ст. 34 Конституції України, яка, у свою чергу, ґрунтується на положеннях ст. 10 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, ст. 19 Загальної декларації прав людини, статей 18 та 19 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України від 02.10.1992 № 2657-ХІІ "Про інформацію" (далі - Закон № 2657-ХІІ) визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно із ст. 1 Закону № 2657-ХІІ інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відносини, пов`язані з розглядом запитів до публічної інформації, регулюються Конституцією України, Законом України "Про доступ до публічної інформації", іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про інформацію" основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Отже, Закон України "Про інформацію" містить загальні положення про регулювання відносин щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.

У свою чергу порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України від 13.01.2011 № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Згідно з ст. 5 Закон № 2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що запит на інформацію є одним із видів забезпечення доступу до публічної інформації.

Згідно з ст. 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Водночас, в силу вимог пункту 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Відповідно до положень ст. 19 Закону № 2939-VI під запитом на інформацію розуміється прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI).

Частиною 4 тієї ж статті закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відтак, праву позивача звертатись із інформаційними запитами та отримати інформацію кореспондує обов`язок відповідача, який володіє статусом розпорядника публічної інформації, надати достовірну, точну та повну інформацію у встановлені Законом строки.

Статтею 23 Закону № 2939-VI закріплено право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника інформації та передбачено, що такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 15.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до Служби зовнішньої розвідки України із запитом на інформацію, в якому висловив прохання надати інформацію щодо розміру грошового забезпечення (обов`язково знеособлено, без прив`язки до конкретних співробітників та у середніх значеннях за відомством) військовослужбовця, у випадку його зарахування у розпорядження начальника Управління спеціального зв`язку за посадою аналогічною, або прирівняною до посади начальника служби управління спеціального зв`язку Служби зовнішньої розвідки України станом на 01.06.2023.

Водночас, листом від 21.06.2023 Служба зовнішньої розвідки України відмовила у наданні запитуваної інформації. У подальшому фінансове управління Служби зовнішньої розвідки України надіслано лист від 14.07.2023, у якому також зазначено про неможливість надання запитуваної інформації.

Суд зазначає, що вичерпний перелік випадків, коли розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту про надання інформації, встановлений нормами ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI.

Такими випадками є:

- розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

- інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього закону;

- особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

- не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього закону.

Пунктом 3 ч. 4 ст. 22 Закону №2939 визначено, що відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою.

Надаючи оцінку правомірності відмови відповідача у наданні запитуваної ОСОБА_1 інформації, суд зазначає, що однією з підстав для відмови у наданні запитуваної інформації, є ситуація, коли розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. При цьому, розпорядник інформації має право відмовити в наданні інформації за сукупності двох умов-розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Разом з тим, в п. 1 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).

Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям «відображеності та задокументованості» і є публічною.

Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 8 листопада 2016 року у справі «Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary» (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього, серед критеріїв, має бути оцінено чи є інформація готовою та доступною. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.

Отже, запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститися, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 420/27593/21.

Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача з приводу того, що для підготовки відповіді на порушені у запиті ОСОБА_1 питання, Служба зовнішньої розвідки України повинна обробити та узагальнити інформацію з використанням конкретних параметрів, а саме: класифікаційні характеристики, функціональність, організаційний рівень, визначення розмірів складових грошового забезпечення у середньому значенні за установу у випадку зарахування військовослужбовця у розпорядження начальника Управління спеціального зв`язку за посадою аналогічною, або прирівняною до посади начальника служби управління спеціального зв`язку Служби зовнішньої.

При цьому, підлягає врахуванню той факт, що позивач просив надати інформацію про розмір грошового забезпечення саме у середніх розмірах, що додатково свідчить про те, що для надання такої інформації потрібно провести відповідні математичні підрахунки.

Отже, запитувана позивачем інформація щодо розміру складових грошового забезпечення (посадовий оклад; оклад за військове звання полковник; процентна надбавка за вислугу років (34 роки); надбавка за особливості проходження служби; надбавка за службу в умовах режимних обмежень ("особливої важливості"); надбавка за безперервний стаж на шифрувальних робіт (1-3 роки); інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення (за наявності); премія) військовослужбовця, у випадку його зарахування у розпорядження начальника Управління спеціального зв`язку за посадою аналогічною, або прирівняною до посади начальника служби управління спеціального зв`язку Служби зовнішньої розвідки України станом на 01.06.2023, потребує її створення, що суперечить визначальній ознаці публічної інформації, як такої, що є заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом.

При цьому, вказуючи на наявність обов`язка у відповідача володіти запитуваною інформацією, позивач посилається на приписи п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України №144 від 23.02.2022 "Про перерахунок пенсій особам, звільненим із розвідувальних органів" та положення абз. 5 п. 5 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45.

З приводу таких посилань позивача, суд зазначає, що вказані норми стосуються відносин щодо здійснення перерахунку окремих складових грошового забезпечення, зокрема військовослужбовців, з метою видачі довідок про розмір їх грошового забезпечення з метою перерахунку пенсії, а не встановлюють обов`язок органу створювати, накопичувати і зберігати відповідну інформацію щодо середніх показників того чи іншого виду грошового забезпечення за відповідною посадою та званням.

Тобто норми Постанови №144 та Порядку №45 не встановлюють, у даному випадку, для Служби зовнішньої розвідки України обов`язку володіти, запитуваною ОСОБА_1 інформацією, як публічною.

З огляду на викладене, суд вважає, що відмова відповідача у наданні запитуваної інформації, з мотивів, наведених у листі від 21.06.2023 є правомірною.

Суд також вважає необґрунтованими доводи позивача з приводу того, що відповідачем надано відповідь на запит з порушенням строків, адже відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як встановлено судом, запит позивача направлено ОСОБА_1 та зареєстровано Службою зовнішньої розвідки України - 15.06.2023, у свою чергу, відповідь на запит надано 21.06.2023. Враховуючи те, що 17.06.2023 та 18.06.2023 є вихідними днями, то відповідь на запит надана в межах строку, визначеного ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI (в межах 5 робочих днів).

Також суд відхиляє постання позивача на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2020 у справі №120/792/20-а, адже в межах цієї справи відмова відповідача у наданні запитуваної інформації базувалась на тому, що така інформація становлять службову інформацію. У свою чергу, у межах справи №120/10670/23 Служба зовнішньої розвідки України навела інші підстави для надання запитуваної інформації, правомірність яких підтверджена судом у даному рішенні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні запитуваної інформації та, як наслідок, відсутні підстави для зобов`язання Служби зовнішньої розвідки України надати відповідні розрахунки.

За приписами статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Служба зовнішньої розвідки України (вул. Нагірна, 24/1, м. Київ, 04107, ).

Рішення суду сформовано: 11.12.2023.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна