Справа № 300/4439/23
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" грудня 2023 р. справа № 300/4439/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Гомельчука С.В.,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати неправомірними дії Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування";
- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи працівника охорони здоров`я, що дає право на пенсію за вислугу років період її роботи на посаді медичної сестри у Комунальному некомерційному підприємстві Івано-Франківського спеціалізованого будинку дитини Івано-Франківської обласної ради з 01.04.2004 по 29.09.2017 та виплатити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування";
- визнати неправомірними дії Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови у застосуванні позивачці показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за пенсією у 2023 році;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області перерахувати позивачці з 11.01.2023 пенсію за віком згідно зі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення (2020, 2021, 2022 роки) згідно зі ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та виплатити різницю при призначенні та перерахунку пенсії за віком.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 отримувала з 30.09.2017 пенсію за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII). Виплата пенсії проводилася до 31.10.2017 та припинена за завою позивачки. При досягненні 60 років позивачка 11 січня 2023 року подала заяву про призначення пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У зв`язку із тим, що на час призначення пенсії за вислугу років не виплачувалася будь-яка пенсія, позивачкою подано додатково до відповідача заяву про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій. Із листа відповідача №1163-762/Г-02/8-0900/23 від 28.02.2023 позивачка дізналася, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відмовило у виплаті грошової допомоги в розмірі 10-ти пенсій з посиланням на пункт 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Позивачка зазначила, що їй не було зараховано до стажу, який дає право на вислугу років, роботу на посаді медичної сестри у Будинку дитини період з 01.01.2004 по 29.09.2017 (13 років 8 місяців 24 дні).
Вважає, що дії відповідача щодо відмови у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 пенсій є неправомірними і необґрунтованими у зв`язку з тим, що станом на 30.09.2017 позивачка не отримувала будь-яку пенсію та стаж її роботи становив більше 30 років.
Крім того, вказала, що відповідач призначив їй пенсію за віком, повторно застосувавши показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014-2016 роки в розмірі 3764,40 грн. Вказане застосування вважає неправомірним, оскільки у даному випадку має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно з ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії - пенсії за віком.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.08.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), в порядку, визначеному статтею 263 КАС України.
ГУ ПФУ в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 28.08.2023. У відзиві зазначило, що 30.09.2017 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення", як працівнику охорони здоров`я. Загальний стаж роботи становив 38 років 11 місяців. З 01.11.2017 позивачці виплата пенсії припинена, оскільки ОСОБА_1 працювала на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років. За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 11.01.2023 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Так, під час переведення з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може бути враховано заробітну плату (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який було враховано під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) за три попередні роки застосовують під час переведення лише з пенсії по інвалідності на пенсію за віком (за умови, якщо її призначають вперше) і за наявності в особи 24 місяців страхового стажу, який вона набула після призначення (попереднього перерахунку) пенсії по інвалідності незалежно від перерв у роботі. Відповідач зазначив, що право вибору призначення одного з видів пенсійного забезпечення було використано позивачем 30.09.2017, в подальшому можливе тільки переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до частини третьої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вважає, що в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не було підстав для застосування при призначенні позивачу пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2020-2022 роки.
Щодо виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій зазначив, що станом на 30.09.2017 позивач не досягла встановленого ст. 26 Закону №1058 пенсійного віку і відповідно не мала права на отримання грошової допомоги.
На підставі вказаного просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду від 15.09.2023 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального провадження. Підготовче судове засідання призначено на 04.10.2023.
Ухвалою суду від 04.10.2023 підготовче провадження у справі закрито і вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
У період з 06.10.2023 по 13.10.2023, з 16.11.2023 по 28.11.2023 головуючий суддя у справі перебував у відпустці та на лікарняному.
Суд, розглянувши справу в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження, дослідивши докази, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30.09.2017 призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівнику охорони здоровя". Загальний стаж роботи становив 38 років 11 місяців.
11.01.2023 позивачка звернулася із заявою до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про призначення їй пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 19-21). Загальний стаж роботи становив 43 роки 11 місяців.
31.01.2023 позивачка звернулась до відповідача із заявою щодо виплати їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування" та застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення (2020, 2021, 2022 роки) згідно зі ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.22).
Листом № 1163-762/Г-02/8-0900/23 від 28.02.2023 (а.с.23-24), на заяву ОСОБА_1 від 31.01.2023, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило позивачку, що при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком було застосовано показник середнього заробітку, який враховується під час призначення попереднього виду пенсії, саме 6186,32 грн. Вказано, що нова середня заробітна плата для обчислення застосовується виключно для переводу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, при набутті страхового стажу 24 місяці, згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Також вказаним листом повідомлено позивачку, що відповідно до п. 7-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" працювали в закладах та установах державної та комунальної власності на посадах, роботах на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і мають страховий стаж, зокрема, жінки 30 років на таких посадах, а також якщо вони не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх 10 місячних пенсій станом на день її призначення (а.с. 23-24).
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення"від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
За змістом статті 52 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.
Так, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.
Згідно зі статтею 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів за її вибором.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що за рахунок коштів Пенсійного Фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Пенсія на виконання положень частини першої статті 45 Закону №1058-ІV призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:
1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку;
2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
Частиною другої цієї статті 45 Закону №1058-ІV визначено, що пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.
Згідно з пунктами 2, 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом № 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Пунктом 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV визначено, що у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першої статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Вказане свідчить про те, що правила, які регулюють переведення з одного виду пенсії на інший, поширюються виключно на ті три види пенсій, які призначені за Законом № 1058-ІV, тобто пенсії за віком, пенсії по інвалідності та пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
У тому ж випадку, коли особа одержує пенсію, призначену за нормами іншого законодавства, зокрема згідно із Законом № 1788-ХІІ, то призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV, здійснене після настання віку, що дає їй на це право, не може розглядатися як переведення з одного виду пенсії на інший, позаяк мова не йде про різні види виплат в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Такий висновок щодо застосування вказаної норми матеріального права зроблено Верховним судом України у постанові від 31.03.2015 у справі № 21-612а14.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 30.09.2017 призначено пенсію за вислугу років на підставі статті 55 Закону № 1788-XII, яким передбачені інші умови і порядок призначення та обчислення пенсії, ніж Законом № 1058-ІV. За заявою позивачки виплату пенсії припинено 01.11.2017.
Відповідно до відомостей трудової книжки (а.с.9 звор.бік) ОСОБА_1 прийнято на посаду медичної сестри Надвірнянського будинку дитини.
Після досягнення 60-ти років, позивачка звернулася із заявою від 31.01.2023 до органу Пенсійного фонду України про призначення їй пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV вперше.
Отже, має місце призначення ОСОБА_1 пенсії за віком за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону, а тому у відповідача відсутні підстави для застосування до спірних відносин положень частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV.
Так, у випадку, коли особі було призначено пенсію за Законом № 1788-XII, у подальшому при розрахунку пенсії за віком за Законом № 1058-ІV такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії визначений статтею 40 Закону № 1058-ІV.
Згідно з частиною першою статті 40 Закону № 1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Відповідно до частини другої статті 40 Закону № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Для призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV позивачка звернулася вперше 31.01.2023, а тому ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком за правилами Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2020-2022 роки відповідно до вимог частини другої статті 40 Закону № 1058-ІV.
Суд звертає увагу на те, що з врахуванням приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, забезпечувати поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.
З огляду на викладене, суд вважає, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області протиправно відмовило позивачці в застосуванні показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за пенсією у 2023 році.
На переконання суду, за таких обставин справи, ефективним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області перерахувати ОСОБА_1 з 11.01.2023 пенсію за віком згідно зі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення (2020, 2021, 2022 роки) згідно зі ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та виплатити різницю при призначенні та перерахунку пенсії за віком.
Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування" та зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи працівника охорони здоров`я, що дає право на пенсію за вислугу років період її роботи на посаді медичної сестри у Комунальному некомерційному підприємстві Івано-Франківського спеціалізованого будинку дитини Івано-Франківської обласної ради з 01.04.2004 по 29.09.2017 та виплатити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування", суд зазначає таке.
Приписами пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 року № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Суд зауважує, що відповідач вказує на відсутність у позивачки права на виплату цієї допомоги, оскільки ОСОБА_1 отримувала до призначення пенсії за віком, інший вид пенсії, зокрема, пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII.
Так, судом встановлено, що позивачці з 30.07.2017 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII. Цей вид пенсії позивачка отримувала з 30.09.2017 по 31.10.2017, вказані факти не спростосуються сторонами.
Суд звертає увагу, що позивачка отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, а відтак вона не має права на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки право на отримання цієї грошової допомоги виникає, якщо особа не отримувала будь-яку пенсію.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання відповідача виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" задоволенню не підлягають.
Щодо зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи працівника охорони здоров`я, що дає право на пенсію за вислугу років період її роботи на посаді медичної сестри у Комунальному некомерційному підприємстві Івано-Франківського спеціалізованого будинку дитини Івано-Франківської обласної ради з 01.04.2004 по 29.09.2017 суд зазначає, що в ході розгляду справи встановлено, що позивачці після досягнення шістдесятирічного віку призначено пенсію за віком, при цьому позивачкою не обґрунтовано необхідність такого зарахування, як і не надано підтвердження звернення з відповідною заявою до відповідача та рішення про відмову в задоволенні такої заяви.
У той же час, суд зазначає, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до пункту 4 частини 4 статті 246 КАС України у мотивувальній частині рішення зазначаються: чи були і ким порушені, не визнані або оспорюванні права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.
Згідно із частиною 7 статті 246 КАС України висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).
Системний аналіз, зазначених норм КАС України дає підстави дійти висновку про те, що в порядку адміністративного судочинства здійснюється захист уже порушених прав особи (при цьому, між сторонами уже виникли правовідносини, з яких у свою чергу виник публічно-правовий спір), а не захист від можливих порушень прав у майбутньому.
У той же час, в спірних правовідносинах в частині означеної вимоги, позивачка фактично вказує про захист від можливого порушення її прав у майбутньому та не надає суду доказів порушення таких прав при зверненні до суду.
При цьому, суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є саме наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Суд зауважує, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позовній вимозі.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18.
Відтак, позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу позивачки період роботи на посаді медичної сестри, який дає право на отримання пенсії за вислугу років, є передчасною і такою, що задоволенню не підлягає.
Ураховуючи викладене, суд доходить висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Позаяк позовні вимоги належать до часткового задоволення, а позивачка згідно з квитанціями у справі підтвердила сплату судового збору на суму 2147,20 гривень, то на її користь слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1073,60 гривень судових витрат, що пропорційно становить 50% від задоволених позовних вимог. Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у застосуванні показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за пенсією у 2023 році.
У задоволенні решти позовнизх вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гомельчук С.В.