Справа № 420/6659/20
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2023-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

08 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/6659/20

Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року по справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФУ), в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУПФУ щодо відмови здійснення перерахунку та виплати основної пенсії по інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати ГУПФУ здійснити перерахунок та виплату основної пенсії по інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01.11.2011 р., з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначав, що є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1986 році, у зв`язку з чим отримує пенсію по інвалідності, як особа, що має статус ветерана війни - інваліда війни 2 групи, безстроково. На виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2012 р. у справі № 2-а/1519/5454/11 органом ПФУ проведено перерахунок пенсії, в результаті якого нарахована пенсія в сумі 40832,45 грн. за період з 15.03.2011 р. по 31.10.2011 р. Втім, починаючи з листопада 2011 року управлінням Пенсійного фонду України в Малиновському районі м.Одеси припинено нарахування та виплату пенсії відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії ГУПФУ щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 основної пенсії по інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано ГУПФУ здійснити перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 основної пенсії по інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01.11.2011 р., з урахуванням раніше виплачених сум.

В апеляційній скарзі, ГУПФУ, посилаючись на помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року та прийняти нове про відмову задоволенні позову в повному обсязі.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року апеляційну скаргу ГУПФУ задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року скасовано.

Суд ухвалив у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними дії ГУПФУ щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 основної пенсії по інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року та зобов`язано ГУПФУ здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 основної пенсії по інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Приймаючи вказану постанову, суд апеляційної інстанції вважав, що з 01.01.2014 року нарахування та виплата основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров`ю, повинні були здійснюватися у розмірі та на підставі статей 50, 54 Закону України №796-XII.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 03.08.2014 року, розділ «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено пунктом 6-7, якими, зокрема, встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України №796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Таким чином, з 03.08.2014 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені статтями 50, 54 Закону України №796-XII, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з заявою про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року та просив відкрити провадження у справі №420/6659/20 за його заявою про перегляд постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 року у справі № 420/6659/20 за виключними обставинами, скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 року у справі №420/6659/20, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 року у справі №420/6659/20 залишити в силі.

В обґрунтування вказаної заяви було вказано, що в березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Конституційного Суду України з конституційної скаргою в порядку, передбаченому статтями 55, 56 Закону України «Про Конституційний Суд України».

В зазначеній скарзі ОСОБА_1 просив: 1. Перевірити на відповідність частин першої та другої статті 8, частини третьої статті 22, частини першої статті 46 Конституції України Окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст..ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.09.2023 року № 7-р(І)/2023 (справа №3?51/2021(115/21)) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, за якою норми і положення статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796XII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, установлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, за якою норми і положення статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796XII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, установлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, утрачає чинність із дня ухвалення цього Рішення.

У вказаному рішенні КСУ вказав, що положення пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу у частині, за якою норми і положення статті 54Закону №796 застосовуються у порядку та розмірах, установлених КМУ, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, суперечить статті 8 Конституції України.

Розглянувши матеріали справи, доводи вказаної заяви, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на таке.

Положеннями статті 361 КАС країни передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;

2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення;

3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Зі змісту статті 368 КАС України вбачається, що справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. В суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

За результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Так, звертаючись з даною заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами, як на підставу її подання заявник посилався на п.1 ч.5 ст.361 КАС України, за яким підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; в даному випадку заявником зазначено про визнання КСУ таким, що не відповідає Конституції України положення пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в частині).

Колегія суддів зазначає, що у постанові від 19.02.2021 року у справі №808/1628/18 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вказала, що положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

У цій же постанові Суд звернув увагу, що словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння.

У постанові від 19.02.2021 року у справі №808/1628/18 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду висловила позицію, згідно з якою судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому не може вважатися «не виконаним» у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами з вказаної нормативної підстави. У тій самій постанові вказано також, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення суду першої інстанції положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню.

Аналогічну позицію щодо застосування приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду підтримала в ухвалі від 21.12.2022 року у справі №140/2217/19 та в ухвалі від 22.12.2022 року у справі № 805/1312/16-а.

Такий самий підхід Верховний Суд застосував і під час розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами судового рішення у справі №600/1450/20-а (ухвала від 13.04.2023), у справі №140/11713/20 (ухвала від 27.04.2023), у справі №240/35883/21 (ухвала від 27.04.2023), у справі №200/5229/20-а (ухвала від 27.04.2023), у справі №420/1255/21 (ухвала від 03.05.2023), у справі №160/6238/20 (ухвала від 03.05.2023), у справі №420/1319/21 (ухвала від 04.05.2023), у справі №420/4572/20 (ухвала від 03.05.2023), у справі №380/21729/21 (ухвала від 09.05.2023), у справі №580/2313/20 (ухвала від 10.05.2023), у справі №620/4397/20 (ухвала від 11.05.2023).

Крім того, схожий підхід до перегляду судових рішень за виключними обставинами з мотивів встановленої Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, раніше висловила також Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 18.11.2020 року (справа №4819/49/19). У згаданій справі Велика Палата Верховного Суду виходила з аналізу положень пункту 1 частини першої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (в якому немає застереження «якщо рішення суду ще не виконане») - на підставі якого у справі № 4819/49/19 і розглядалося питання про можливість перегляду остаточного судового рішення за виключними обставинами. У цій постанові акцентовано увагу на тому, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року було фактично відмовлено в задоволенні позову щодо визнання протиправними дії ГУПФУ щодо відмови здійснення перерахунку та виплати основної пенсії по інвалідності у відповідному розмірі та зобов`язання ГУПФУ здійснити перерахунок та виплату основної пенсії по інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 01.11.2011 року, однак за виключенням періоду з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, за який суд апеляційної інстанції зобов`язав здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, однак такий період не оскаржується заявником.

Отже, враховуючи вищенаведену правову позицію щодо перегляду судових рішень, які набрали законної сили, з підстави, визначеної пунктом 1 частини 5 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів виходить з того, що постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позову (в тій частині, яку по суті оскаржує заявник), відповідно це судове рішення не підлягає примусову виконанню, а тому і не може бути переглянуто за виключними обставинами.

При цьому, посилання заявника на те, що станом на 12.10.2023 року сума заборгованості з виплати пенсії, нарахована позивачу ГУПФУ на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 року у справі №420/6659/20, в розмірі 29165,71 грн., залишається не виплаченою, тобто, постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 року у справі №420/6659/20 ще не виконана, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки заявником фактично оскаржуться саме той період, за який було відмовлено судом апеляційної інстанції, натомість суми, які були нараховані за 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, не є спірними.

Керуючись ст.361, 367-369 КАС України, суд апеляційної інстанції -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року відмовити, залишити вказане судове рішення в силі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук