Справа № 120/681/23
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/681/23

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

28 листопада 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М.

секретар судового засідання: Лунь Т. С.,

за участю:

представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : Слізняк Мар`яна Миколаївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

позивачі звернулись до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішень.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, представник ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 подали апеляційні скарги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яка полягає у ненаданні належної оцінки всім обставинам справи і наявним доказам.

Представник позивач в доводах апеляційної скарги відзначає про відсутність оцінки судом першої інстанції наявності підстав для скасування абзацу 11 пункту 13 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по стройовій частині) від 17.01.2023 року № 17.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до частково неправильного вирішення спору.

03.10.2023 року до суду від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України, не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу позивача.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Також, висловила заперечення проти доводів апеляційної скарги відповідача та просила відмовити в її задоволенні.

27 листопада 2023 року до суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг та відзиву колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу представника позивача задовольнити, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перебувають на службі у Збройних Силах України та є учасниками бойових дій, що підтверджується відповідними посвідченнями.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2020 року № 211 ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду заступника командира роти з морально-психологічно забезпечення 2 розвідувальної роти.

З 11.03.2022 року по 13.05.2022 року позивач-1 перебував у відрядженні для виконання бойових завдань в м. Роздільна Одеської обл. У подальшому, з 13.05.2022 року по 17.10.2022 року перебував у відрядженні для виконання бойових завдань у складі військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.09.2020 року № 222 старшого сержанта ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду техніка 2 розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 .

12.10.2022 року було розпочато проведення службового розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли виявленим порушенням і недолікам щодо безпідставної витрати пального та мастильних матеріалів 2 розвідувальною ротою, починаючи з 21.02.2022 року на загальну суму 1136079,51 грн без надання підтверджуючих документів до служби пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 під час тимчасового виконання обов`язків командиром 2 розвідувальної роти капітаном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , чиї дії або бездіяльність стали причиною правопорушення.

За результатами вказаного службового розслідування прийнято наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 12.12.2022 року № 450 "Про результати службового розслідування" (далі - Наказ № 450), яким, зокрема:

- за неналежне виконання службових обов`язків у період виконання обов`язків командира 2 розвідувальної роти та порушення вимог статей 11, 16, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 5.18.1.2.-5.18.1.6., 9.1.5.-9.1.6., 9.3.-9.3.2. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 року № 300, пункту 11, 18 розділу V Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.03.2023 року № 81, керуючись статтею 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено на заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення 2 розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, передбачене п. "б" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - "догана" (п. 1 Наказу № 450);

- за неналежне виконання службових обов`язків та порушення вимог статей 11, 16, 117, 118 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу першого статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, керуючись статтею 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено на техніка 2 розвідувальної роти головного сержанта ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення передбачене п. "б" ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - "догана" (п. 2 Наказу № 450);

- за завдану шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 через незаконну витрату матеріальних цінностей унаслідок безпідставного списання пального та мастильних матеріалів, пов`язану із неналежним виконанням командиром 2 розвідувальної роти капітаном ОСОБА_1 обов`язків військової служби та службових обов`язкову період з 18.01.2022 року по 17.10.2022 року на загальну суму 1136079, 51 грн на підставі статті 3, 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" для відшкодування збитків завданій державі в особі військової частини НОМЕР_1 притягнуто заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення 2 розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності з урахуванням ступеня вини і обставин завдання ним шкоди на загальну суму 908863,60 грн. (п. 3 Наказу № 450);

- за завдану шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 через незаконну витрату матеріальних цінностей унаслідок безпідставного списання пального та мастильних матеріалів пов`язану із неналежним виконанням головним сержантом ОСОБА_2 обов`язків військової служби та службових обов`язків у період виконання обов`язків за посадою техніка 2 розвідувальної роти на загальну суму 1136079,51 грн. на підставі статті 3, 6 Закону " "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" для відшкодування збитків завданій державі в особі військової частини НОМЕР_1 притягнуто техніка 2 розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 головного сержанта ОСОБА_2 до повної матеріальної відповідальності , з урахуванням ступеня вини і обставин завдання ним шкоди на загальну суму 227215,90 грн. (п. 4 Наказу № 450).

Не погоджуючись з пунктами цього наказу щодо застосування як дисциплінарної, так і матеріальної відповідальності, позивачі звернулись до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини між державою в особі компетентних органів (посадових осіб, службових осіб) та громадянами, які складаються з приводу проходження військової служби унормовані, зокрема, приписами Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", Законом України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 9 Розділу 1 Частини I "Військово службовці та відносини між ними" Статуту внутрішньої служби збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV ( далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 11 цього ж розділу встановлено необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (п. 16 Розділу 1 Частини I "Військово службовці та відносини між ними" Статуту внутрішньої служби ЗСУ).

Статтею 60 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що у разі неможливості виконання службових обов`язків у зв`язку з відбуттям за межі гарнізону, через хворобу та з інших поважних причин командир (начальник) для виконання цих службових обов`язків призначає одного із заступників. Якщо штатний заступник відсутній і ніхто не був призначений командиром (начальником), командування бере на себе старший за посадою, а у разі відсутності старшого за посадою - старший за військовим званням, про що доповідає старшому командирові (начальникові).

Матеріали справи, зокрема витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 10 від 18.01.2022 року свідчить про те, що старший лейтенант ОСОБА_3 - командир 2 розвідувальної роти, відряджений до військової частини НОМЕР_2 для виконання визначених бойових завдань в польових умовах з 19.01.2022 року.

Колегія суддів зауважує, що Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України затверджене Наказом Міністерством оборони України від 16.07.1997 року № 300 у частині приймання посади регулює саме правовідносини пов`язані з призначенням на посаду, або переміщенням на нове місце служби.

За правилами цього положення 17.10.2022 року було призначено старшого лейтенанта ОСОБА_4 , що прийняв посаду після звільнення капітана ОСОБА_3 з військової служби у відставку.

Разом з тим, у Положенні про проходження громадянами військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 року № 1153/2008 визначено порядок тимчасового виконання обов`язків (далі - Положення про проходження військової служби).

Так, відповідно до пункту 120 вказаного положення, у зв`язку зі службовою необхідністю на військовослужбовця, який займає штатну посаду, може бути покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою рівнозначною або вищою посадою, зокрема: невакантною - у разі тимчасової відсутності, або внаслідок усунення від виконання службових обов`язків чи відсторонення від виконання службових повноважень військовослужбовця, який її займає.

Безперервний строк тимчасового виконання обов`язків за невакантною - чотирьох місяців, за винятком випадків, передбачених пунктом 137, абзацом одинадцятим пункту 145 цього Положення.

Абзацом 11 пунктом 145 Положення про проходження військової служби регламентовано, що військовослужбовці можуть бути направлені у відрядження самостійно або у складі військового підрозділу (команди) з метою: виконання обов`язків військової служби у складі військових частин, задіяних до ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в антитерористичних операціях.

Відтак, суд зазначає, що у випадку відрядження для виконання обов`язків військової служби у складі військових частин, задіяних до ведення воєнних (бойових) дій, законодавством не визначено конкретного строку тимчасового виконання обов`язків.

Пунктом 121 Положення про проходження військової служби регламентовано, що тимчасове виконання обов`язків покладається на військовослужбовців наказом командира (начальника) військової частини.

З матеріалів справи встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 10 від 18.01.2022 року установлено, що тимчасове виконання обов`язків командира 2 розвідувальної роти покладено на капітана ОСОБА_1 .

Як було встановлено в суді першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 було в усному порядку повідомлено про покладення на нього повноважень тимчасово виконуючого обов`язки командира 2 розвідувальної роти.

Окрім того, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 знав та виконував обов`язки командира 2 розвідувальної частини. Так, наприклад, позивачем належним чином виконувалися інші функції, що покладені на командирів роти. Зокрема, у матеріалах справи міститься протокол ВН № 0039 про військове адміністративне правопорушення, складений ним особисто, рапорти, якими позивач-1 доповідає про хід бойових дій командиру військової частини, неодноразове отримання військового майна як матеріально-відповідальною особою, що підтверджується накладними (від 26.04.2022 року, 31.05.2022 року, 24.06.2022 року, 18.07.2022 року) тощо.

Відповідно до п. 5 Розділу XXVI «Виплата грошового забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків за посадою» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, які обіймають посади начальників штабів, заступників командирів (начальників) військових частин (установ, організацій) і начальників усіх найменувань, за тимчасове виконання обов`язків за невакантними посадами безпосередніх командирів (начальників) не здійснюється.

Статтями 111 Розділу 3 "Обов`язки посадових осіб, військовослужбовців рядового складу" Статуту внутрішньої служби визначено, що командир роти в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти, за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти, за успішне виконання ротою бойових завдань, за ведення ротного господарства.

Окрім того, статтею 112 цього ж розділу передбачено перелік обов`язків командира роти, серед іншого: підтримувати особовий склад роти (корабля), озброєння, бойову та іншу техніку в постійній бойовій готовності; своєчасно забезпечувати належне постачання особового складу роти (корабля), дбати про побут своїх підлеглих, їх здоров`я, стежити за додержанням правил особистої гігієни кожним військовослужбовцем; одержувати в установлені строки у фінансовій службі частини грошове забезпечення готівкою і своєчасно виплачувати його військовослужбовцям строкової військової служби свого підрозділу; організовувати своєчасне одержання, правильну експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки, казарменого інвентарю, речового, технічного та іншого майна роти (корабля), перевіряти не менше ніж один раз на місяць їх наявність, стан та облік (командирові корабля - не менше ніж один раз на місяць робити огляд корабля, його озброєння, боєприпасів, технічних засобів і здійснювати щоденний обхід корабля). Результати огляду озброєння, боєприпасів та техніки записувати до книги огляду (перевірки) озброєння, техніки та боєприпасів (додаток 11 до цього Статуту); перевіряти підготовку та стан озброєння і техніки роти (корабля) перед кожним виходом на навчання чи заняття, а також їх наявність після повернення із занять та навчань, вживати заходів до запобігання катастрофам, аваріям і поломкам, втратам зброї та боєприпасів (командирові корабля, крім того, забезпечувати живучість корабля та безпеку його плавання); один раз на місяць звіряти дані ротного (корабельного) обліку особового складу, а також матеріальних засобів з обліковими даними військової частини.

Окрім того ст. 117 Розділу 3 "Обов`язки посадових осіб, військовослужбовців рядового складу" Статуту внутрішньої служби визначено, що заступник командира роти з озброєння в мирний і воєнний час відповідає за технічну справність озброєння, бойової та іншої техніки, їх експлуатацію і ремонт, технічну підготовку всього особового складу роти. Заступник командира роти з озброєння підпорядковується командирові роти і є прямим начальником усього особового складу роти. Старший технік роти є прямим начальником для рядового, сержантського і старшинського складу.

Відповідно до ст. 118 цього розділу заступник командира роти з озброєння зобов`язаний, зокрема: організовувати технічно правильну експлуатацію озброєння, бойової та іншої техніки роти, вживати заходів для утримання їх у справному стані; не менше ніж один раз на місяць перевіряти технічний стан озброєння, бойової та іншої техніки роти й проводити перевірку стрілецької зброї за номерами; стежити за ощадливим витрачанням пального, мастильних матеріалів і спеціальних рідин, запасних частин та іншого технічного майна; своєчасно подавати заявки на необхідне технічне майно, організовувати правильну його експлуатацію; здійснювати заходи пожежної безпеки на ділянці території, яка відведена роті, у паркових приміщеннях і на машинах роти, забезпечувати належний порядок; вести облік і звітність.

Інструкцією з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 року № 440 (далі Інструкція № 440) визначено механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна.

Згідно з положеннями п. 2 Розділу І «Загальні положення» Інструкції № 440 матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Відповідно до п. 10 Розділу V "Організація, ведення обліку та документальне оформлення руху військового майна у військовій частині" Інструкції № 440, руху і якісного (технічного) стану військового майна в підрозділі організовує командир підрозділу. У підрозділі ведуться облікові документи відповідно до переліку облікових документів, що ведуться в підрозділі.

Пунктом 12 цього ж розділу передбачено, що облік бронетанкового озброєння і техніки, автомобільної техніки і майна, електрогазової техніки та майна, засобів інженерного озброєння та техніки служби пального ведеться командиром підрозділу в книзі обліку за номерами і закріплення військового майна.

Згідно з п. 10 Розділу "ІV. Організація, ведення обліку та документальне оформлення руху військового майна в центрі забезпечення" Інструкції № 440 облік військового майна в ПТЗВ організовує начальник цього підрозділу. Для обліку військового майна в ПТЗВ ведуться облікові документи відповідно до переліку облікових документів, що ведуться в підрозділі територіального забезпечення військ.

На ПТЗВ, який здійснює забезпечення військових частин і веде облік військового майна, покладаються: складання, облік та зберігання встановлених для нього облікових документів; ведення облікових регістрів наявності, руху і якісного (технічного) стану військового майна у ПТЗВ; оформлення первинних документів; підготовка донесень і звітів з наявності, руху та якісного (технічного) стану військового майна за військові частини, які прикріплені на забезпечення, відповідно до табеля термінових донесень; проведення звіряння даних обліку ПТЗВ з даними обліку обліково-операційного підрозділу та фінансово-економічного органу; визначення потреби ПТЗВ у відповідних бланках облікових документів. (п. 11 Розділу ІV "Організація, ведення обліку та документальне оформлення руху військового майна в центрі забезпечення" Інструкції № 440).

Відповідно до п. 4 Розділу XVIІІ Інструкції № 440 "Особливості обліку пально-мастильних матеріалів, спеціальних рідин, спирту та технічних засобів служби пально-мастильних матеріалів" пальне, отримане на складі (пункті заправлення) військової частини підрозділом, який проводить самостійне заправлення техніки пальним штатними засобами, обліковується в цьому підрозділі в книзі обліку військового майна (склад, підрозділ).

Видавання пального в підрозділі, який проводить самостійне заправлення техніки пальним штатними засобами, здійснюється за роздавальними (здавальними) відомостями з відповідними записами про кількість виданого пального в дорожніх листах і робочих листах агрегатів.

Видавання пального для заправлення пальним стаціонарних і пересувних агрегатів (станцій) у підрозділі, який проводить самостійне заправлення техніки пальним, здійснюється за роздавальними (здавальними) відомостями під підпис мотористів (начальників станцій) з відповідними записами про кількість виданого пального в робочих листах агрегатів.

Робота техніки і витрати пального обліковуються в цьому підрозділі в книзі обліку роботи машин, витрати пального і масел на підставі даних дорожніх листів і робочих листів агрегатів.

Суд наголошує, що вказана книга є основним доказом, що вказує на фактичні витрати паливо-мастильних матеріалів.

Зняття пально-мастильних матеріалів з обліку підрозділу, який проводить самостійне заправлення техніки пальним, здійснюється щомісяця (під час повернення підрозділу до розташування військової частини) на підставі донесень про наявність та рух військового майна, які оформлюються командирами цих підрозділів (абз. 5 п. 4 Розділу XVIІІ "Особливості обліку пально-мастильних матеріалів, спеціальних рідин, спирту та технічних засобів служби пально-мастильних матеріалів" Інструкції № 440) .

Окрім того, наказом Міністерства оборони України від 01.01.2013 року № 70, яким внесено зміни до Інструкції про порядок використання автомобільної техніки у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.01.1995 року № 10 (зі змінами) регламентовано порядок видачі, заповнення та обліку дорожніх листів (далі Наказ № 70).

Пунктом 3.21 Наказу № 70 встановлено, що дорожній лист є розпорядженням командиру підрозділу та водію на виконання завдання. Він є підставою для списування та визначення економії (перевитрачання) пального, а також обліку виконаної роботи.

Дорожній лист виписується у автомобільній службі (технічній частині) військової частини, підписується заступником командира військової частини з озброєння (начальником автомобільної служби або іншими посадовими особами, що відповідають за експлуатацію машини), засвідчується гербовою печаткою та передається під підпис у підрозділ (в окремих випадках черговому по частині).

У військових частинах, де заступник командира військової частини з озброєння (начальник автомобільної служби) штатом не передбачений, порядок оформлення дорожніх листів визначається командиром військової частини.

Відповідно до п. 3.23 Наказу № 70 бланки дорожніх листів видаються із складу військової частини за накладною та враховуються в автомобільній службі (технічній частині, штабі) військової частини за книгою обліку наявності та руху матеріальних засобів.

Використані та повністю оформлені дорожні листи щомісячно, а корінці після використання книжки, здаються підрозділом в автомобільну службу (технічну частину, штаб), про що у книзі реєстрації облікових документів робиться відповідний запис.

З аналізу вищезазначених норм права та матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що до обов`язків ОСОБА_1 належить ведення обліку і звітності, зокрема подання донесень щодо витрат майна, у контексті цієї справи палива, а на ОСОБА_2 , зокрема покладено обов`язок здачі дорожніх листів.

Як встановлено під час судового засідання, пальне та інші матеріали в зазначений період отримував головний сержант ОСОБА_2 у пункті постійної дислокації на складі ПІММ, а також особисто позивач на польовому заправному пункті, який було якого входили представники всіх необхідних служб тилу та технічної частини військової частини НОМЕР_1 для забезпечення нормального функціонування підрозділів розвідувального батальйону, в тому числі і для здійснення звірок та перевірки ведення обліку.

Отримання позивачами матеріальних цінностей служби паливно-мастильних матеріалів підтверджується накладними на видавання військового майна у військовій частині НОМЕР_1 у період з 01.03.2022 року по 02.10.2022 року, що підписані ними особисто.

Разом з тим, у книзі обліку наявності та руху військового майна наявність запису "Донесення" міститься лише за січень, лютий, березень 2022 року.

Відповідно до матеріалів відзиву місцем дислокації ТПУ до 13.05.2022 року було м. Балта Одеської області, а з 13.05.2022 року у с. Весняне Миколаївської області. Місце дислокації 2 розвідувальної роти, теж у ці періоди збігаються з розташуванням ТПУ за територіальним принципом, що не заперечується позивачем, а навпаки підтверджується у позовній заяві.

Більше того, колегія суддів зазначає, що відповідно до матеріалів справи, зокрема витягів із наказів, ОСОБА_2 неодноразово вибував із пункту постійної дислокації у відрядження до місць тимчасового розташування 2 розвідувальної роти.

Представник відповідача зазначив, що невиконання покладених на позивачів посадових обов`язків не може бути виправдано особливістю правового режиму воєнного стану та місцезнаходженням позивача. Так, представником вказано, що невчасне виконання повноважень щодо надання донесень, дорожніх, шляхових листів відбулося лише у цій роті. До того ж зазначає, що в умовах воєнного стану належне підтримання у постійній бойовій готовності озброєння, бойової техніки та транспорті є особливим обов`язком.

Відповідно до інформації, що відображена у книзі реєстрації видачі шляхових листів автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 позивач-2 кожні 10 діб отримував шляхові листи, однак здачу виданих дорожніх листів на автомобільну техніку після закінчення їх терміну ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_2 вчасно не здійснювалося, тобто облік та звітність здійснювалися з порушеннями.

Окрім того, матеріали справи містять рапорти начальника служби пального та мастильних матеріалів старшого лейтенанта ОСОБА_5 про те, що позивачами не здані відповідні донесення, незважаючи на неодноразові нагадування.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 5.18.1.2 Положення № 300 організація та ведення ротного господарства повинні бути спрямовані на створення умов, що забезпечують зразковий внутрішній порядок, зберігання, правильне утримання та використання озброєння, бойової техніки, транспорту і майна, що є у роті, а також підтримання охайного зовнішнього вигляду військовослужбовців.

Відповідно до пунктів 4, 5 Розділу XVIІІ "Особливості обліку пально-мастильних матеріалів, спеціальних рідин, спирту та технічних засобів служби пально-мастильних матеріалів" Інструкції № 440 зняття пально-мастильних матеріалів з обліку підрозділу, який проводить самостійне заправлення техніки пальним, здійснюється щомісяця (під час повернення підрозділу до розташування військової частини) на підставі донесень про наявність та рух військового майна, які оформлюються командирами цих підрозділів.

У військовій частині пальне, використане підрозділами військової частини, знімається з їх обліку на підставі донесень про наявність та рух військового майна, які оформлюються командирами підрозділів відповідно до вимог Порядку списання військового майна та щомісяця надаються до служби забезпечення.

Окрім того, відповідно до абз. 2 п. 3.25 Наказу № 70 забороняється видавати водіям новий дорожній лист, якщо не оформлено і не здано дорожній лист за попередній вихід машини з парку, а у випадку втрати до з`ясування причин та вжиття заходів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невчасне подання донесень, здача дорожніх, шляхових листів є перешкодою до списання пального за конкретний звітний період, внаслідок чого створюється перешкода для вчасного отримання пального з баз забезпечення, що перешкоджає функціонуванню роти та тягне за собою зрив бойової готовності.

Також, варто зазначити, що у п. 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 450, зазначено про те, що позивачам надана можливість усунення недоліків, шляхом відпрацювання належним чином документи на списання ПММ, заповненням належним чином шляхових листів, поданням донесень у місячний термін з моменту ознайомлення.

Представник позивачів, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції наголошувала, що вказаний наказ було доведено до відома 31.01.2022 року - ОСОБА_1 та 30.01.2022 року - ОСОБА_2 .

Із матеріалів справи, зокрема Книги обліку роботи машин, витрат пального і масел, що ведеться у підрозділі (форма визначена в додатку 84 Інструкції № 440), слідує, що книга заповнена (звірена) 23.02.2023 року, тобто із пропуском вказаного строку.

Відтак, колегія суддів погоджується з тим, що позивачами неналежним чином здійснювалося виконання, покладених на них повноважень.

Суд наголошує, що ведення належного обліку та звітності під час воєнного стану, особливо на території ведення бойових дій, є обов`язком військовослужбовця, на якого покладено такі функції. Вказане першочергово впливає на приведення роти у бойову готовність. Повне матеріально-технічне забезпечення роти є основним ресурсом для заходів територіальної оборони.

Статтею 54 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV визначено, що командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).

Так, п. "б" ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що на військовослужбовців може бути накладено таке дисциплінарне стягнення як догана.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно притягнуто позивачів до дисциплінарної відповідальності.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 року № 160-IX (далі Закон № 160-ІХ).

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (п. 5 ст. 1 Закону № 160-ІХ).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених ст. 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (ч. 3 ст. 3 Закону № 160-ІХ).

Зі змісту книги обліку роботи машин, витрат пального і масел, що на обліку у 2 розвідувальній роті стоять наступні машини: ЗІЛ - 131 (військовий N3400A2), ЗІЛ - 131 (військовий № 3407A2), ЗІЛ - 131 (військовий № 3408A2), УРАЛ - 4320 (військовий № 3409A2), ГО3 - 66 (військовий № 3410A2), MTSH L - 200 (військовий № 3487A2), БРМ - 1K (в№ 211), БМП - 2K (в№ 212), БМП - 2 (№ 213), БРМ - 1K (№ 221), БРМ - 1K (в№ :222), GPM - 1K (в№ 223), БРМ - 1K (в№ 231), БР - 1K (в№ 232), БРМ - 1K (в№ 233), БРДМ - 2 (в№ 102).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, відомості зазначені у книзі співпадають з вихідними даними, що містяться реєстрації видачі шляхових листів автомобільної служби військової частини за конкретними транспортними засобами, із відображенням інформації про використання пального конкретною машиною, його залишок та кількість пройдених кілометрів.

Окрім того, варто зазначити, що матеріали справи не містять відомостей про те, що 2 розвідувальна рота мала проблеми із забезпеченням паливо-мастильними матеріалами та була позбавлена можливості належним чином виконувати обов`язок захисту Батьківщини.

Колегія суддів наголошує, що сам факт неналежного виконання покладених на працівників обов`язків автоматичним чином не свідчить про завдання матеріальної шкоди.

Більше того, обов`язковою умовою виникнення матеріальної відповідальності є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між фактом невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків і заподіянням шкоди. При матеріальній, обов`язковою вимогою є наявність виключної умови факту заподіяння конкретної шкоди в результаті невиконання чи неналежного виконання обов`язків. Встановлення причинно-наслідкового зв`язку представляє встановлення прямої залежності від дії або бездіяльності військовослужбовця і виду несприятливих наслідків.

Відповідно до № Інструкції 440 XVIІІ "Особливості обліку пально-мастильних матеріалів, спеціальних рідин, спирту та технічних засобів служби пально-мастильних матеріалів" списання пального здійснюється начальником служби паливо-мастильних матеріалів на підставі відповідних документів (донесень, дорожніх листів).

Таким чином, порушення з боку позивачів стосується виключно неналежного ведення облікової документації, що не перебуває у причинному зв`язку із передчасним списанням палива начальником служби паливо-мастильних матеріалів без документації, що не була своєчасно подана позивачами.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено завдання позивачами прямої дійсної шкоди, як того вимагає законодавство України, та не доведено, що неналежне виконання позивачами покладених на них повноважень перебуває у причинно-наслідкову зв`язку із завданням шкоди.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі фактично дублюють його доводи в відзиві на адміністративний позов, які повно та всебічно були дослідженні судом першої інстанції та отримали правову оцінку.

В свою чергу, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

А тому, з урахуванням вказаного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання пунктів наказу щодо притягнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до матеріальної відповідальності (пункти 3, 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 450) та, відповідно, похідні від них пункти щодо порядку стягнення (пункти 7, 9 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 450) протиправними та їх скасуання. Крім того, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, в частині наявності підстав для скасування абзацу 11 пункту 13 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2023 року № 17, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частіші) ви 17 01 2023 № 17 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини та направлено до наступного місця проходження служби.

В абзаці 11 п. 13 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2023 визначено, що відповідно до вимог статей 10. II та ІЗ Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", на підставі наказу командира військової частин НОМЕР_1 від 12.12.7022 року №450 "Про результати службового розслідування" здійснити відрахування з грошового забезпечення капітана ОСОБА_1 за завдану державі шкоду внаслідок безпідставного списання пального на загальну суму 908863,60 грн.

Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції скасовуючи пункти 3,4,7 та 9 наказу №450 дійшов висновку, що сам факт неналежного виконання покладених на працівників обов`язків автоматичним чином не свідчить про завдання матеріальної шкоди. Зазначив, що обов`язковою умовою виникнення матеріальної відповідальності є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між фактом невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків і заподіянням шкоди. Також, відповідно до Інструкції №440 XVІII "Особливості обліку пально-мастильних матеріалів, спеціальних рідин, спирту та технічних засобів служби пально- мастильних матеріалів списання пального здійснюється начальником служби паливо- мастильних матеріалів на підставі відповідних документів (донесень, дорожніх листів).

Суд першої інстанції вказав, що порушення з боку позивачів стосується виключно неналежного ведення облікової документації, що не перебуває у причинному зв`язку із передчасним списанням палива начальником служби палнво-мастильних матеріалів без документації, що не була своєчасно подана позивачами. Суд наголосив, що відповідачем не доведено завдання позивачами прямої дійсної шкоди, як того вимагає законодавство України, та не доведемо неналежне виконання позивачами покладених на них повноважень перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із завданням шкоди.

Водночас, скасовуючи відповідні пункти наказу № 450, які стали підставою для включення абзацу 11 п.13 наказу №17, такий абзац залишився чинним та покладає на позивача обов`язок щодо відшкодування матеріальної відповідальності за шкоду завдану державі внаслідок безпідставного списання пального на загальну суму 908863,60 грн., шляхом надання можливості військовій частині за новим місцем служби позивача здійснювати вирахування з його грошовою забезпечення.

Проте, приймаючи спірне рішення суд першої інстанції залишив поза увагою вимогу позивача щодо визнання протиправним та скасування абзацу 11 пункту 13 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2023 року № 17, обмежившись лише в резолютивній частині відмовою в задоволенні інших позовних вимог.

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, вбачає необхідність надати оцінку вказаним вимогам позивача, з огляду на що зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про Статут внутрішньої служби в Збройних Силах України» військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-1Х) відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи.

Згідно ч. 1 ст. З Закону №16()-1Х підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Частина 2 вказаної статті визначає, що умовами притягнення до матеріальної

відповідальності є:

1)наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею

3)причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4)вина особи в завданні шкоди.

Частиною 1 статті 11 Закону №160-1Х визначено, що у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність умов для притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 за порушення, визначені в наказі №450.

Разом з тим, з документів, які містяться в матеріалах справи вбачається, що згідно абзацу 1 пункту 13 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (про стройовій частині) від 17.01.2023 №17 позивача, наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 02.01.2023 №1 призначено заступником командира механізованої роти з морально - психологічного забезпечення механізованого батальйону військової частини НОМЕР_4 та направлено до наступного місця проходження служби.

В свою чергу, абзац 11 пункту 13 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2023 №17 містить вимогу щодо здійснення відрахувань з грошового забезпечення капітана ОСОБА_1 за завдану шкоду державі внаслідок безпідставного списання пального на загальну суму 908 863,60 грн. Вказаний абзац наказу №17 є підставою для здійснення відрахувань із грошового забезпечення позивача за новим місцем служби , тобто у військовій частині НОМЕР_4 .

Враховуючи ту обставину, що суд першої інстанції в своєму рішенні дійшов правильного висновку про відсутність підстав для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, колегія суддів приходить до висновку, що абзац 11 пункту 13 наказу №17 також є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, суд першої інстанції зробив взаємовиключні висновки та помилково відмовив в задоволенні такої позовної вимоги, оскільки відсутність підстав для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, тягне за собою і задоволення похідної позовної вимоги - скасування абзацу 11 пункту 13 наказу №17, як такого, що також порушує права позивача, при тому що відповідна вимога була заявлена у позовній заяві.

Згідно частин 1-3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 246 КАС України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Зокрема, беручи до уваги докази та аргументи сторони позивача про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності, скасовуючи відповідні пункти наказу №450 від 12.12.2022, таке рішення не містить мотивів з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення похідної позовної вимоги про визнання протиправним та скасування абзацу 11 пункту 13 наказу №17 від 17.07.2023, який надає можливість суб`єкту владних зловживати повноваженнями та здійснювати відрахування з грошового забезпечення позивача за новим місцем служби на підставі не скасованого абзацу наказу №17.

В абзаці 3 пункту 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 №7 зазначено, середіншого, що судове рішення не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

З вищевикладених обставин та нормативного регулювання вбачається, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду фактично містить суперечливі положення, які виключають одне одного. Така ситуація породжує неможливість остаточного вирішення спору та перешкоджає досягненню цілей адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав позивача в даному судовому провадженні, адже не забезпечує неможливість утримувати певні суми з грошового забезпечення позивача.

Згідно ч. 4 ст. 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на приписи ч. 2 сг. 5 та ч. 2 ст. 245 КАС України слід зазначити, що поновлення порушених прав суд може здійснювати у такий спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 (адміністративне провадження №К/9901/11050/20) сформульовано наступний правовий висновок: ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді мас відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання: бути адекватним фактичним обставинам справи: не суперечити суті позовних вимог, визначених особою. що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законам.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вищезазначені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.

Так, в даній справі судом повно та всебічно з`ясовано обставини, які мають значення для правильною вирішення справи, однак висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам, які суд хоча й визнав доведеними, однак не захистив право позивача ефективно.

Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що ефективним захистом порушених прав позивача буде визнання протиправним та скасування абзацу 11 пункту 13 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2023 року № 17.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги представника позивача спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального та матеріального права призвели до частково неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішень скасувати в частині відмови в задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування абзацу 11 пункту 13 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2023 року № 17.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов в частині визнання протиправним та скасування абзацу 11 пункту 13 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2023 року № 17 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати абзац 11 пункту 13 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2023 року № 17

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 грудня 2023 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.