Справа № 480/10700/23
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шаповала М.М.,
за участю секретаря судового засідання - І.С. Іуткіної,
позивачки - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Т.П. Хащиної,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Сумської обласної прокуратури, яка з урахуванням уточнень до позовної заяви просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Сумської обласної прокуратури щодо невиконання рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 у справі № 480/4147/20 в частині її поновлення на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області;
- стягнути з Сумської обласної прокуратури (як правонаступника всіх прав та обов`язків перейменованої прокуратури Сумської області) на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивачки на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області за період з 21.01.2022 по 10.02.2023 у розмірі 382842,52 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що вона з 2010 року проходила службу на прокурорських посадах в прокуратурі Сумської області, остання займана посада перед звільненням - прокурор відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області, була звільнена 06.05.2020 наказом прокурора Сумської області № 99к від 29.04.2020 на підставі рішення Першої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора № 257 від 10.04.2020.
Не погодившись зі звільненням, звернулася в Сумський окружний адміністративний суд з позовом про поновлення на раніше займаній посаді, але рішенням цього суду від 15.06.2021 року у справі № 480/4147/20 в задоволенні позову було відмовлено.
ОСОБА_1 зазначає, що факт подальшого скасування судом касаційної інстанції рішення суду апеляційної інстанції, яке у частині поновлення її на посаді прокурора, було звернуто до негайного виконання з моменту проголошення рішення, і яке відповідач не виконав, не впливає на обов`язок роботодавця виплатити їй на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період, коли воно у відповідній частині підлягало негайному виконанню, а саме з 20.01.2022 по 10.02.2023.
Ухвалою суду від 04.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснювати в загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання.
В судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначила, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 480/4147/20 за її позовом до Сумської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 1 про визнання протиправними та скасування наказу та рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та різниці між заробітною платою.
Вказаним судовим рішенням, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області з 07.05.2020, а також стягнуто з прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.05.2020 по 20.01.2022 у розмірі 424498,96 грн.
Надалі постановою Верховного Суду від 10.02.2023 задоволено касаційну скаргу Сумської обласної прокуратури у справі № 480/4147/20 та скасовано постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022, яким було ОСОБА_1 поновлено на посаді, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.06.2021, яким відмовлено у задоволенні позову, залишено в силі.
Водночас ОСОБА_1 на час ухвалення рішення на її користь працювала на посаді головного спеціаліста відділу організації і забезпечення публічного обвинувачення в суді Сумської обласної прокуратури.
У зв`язку з цим та з метою виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 у справі № 480/4147/20 в частині поновлення позивачки на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області листом керівника Сумської обласної прокуратури від 12.05.2022 за № 07-233вих-22 їй було запропоновано прийняти рішення про звільнення з посади головного спеціаліста відділу організації і забезпечення публічного обвинувачення в суді Сумської обласної прокуратури.
Вказаний лист ОСОБА_1 отримала під підпис 13.05.2022, однак бажання звільнитися з вищевказаної посади та поновитися на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області не виявила.
Представник відповідача наголошує, що процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто за наявності волевиявлення особи.
Разом з цим, позивачка з відповідною заявою про поновлення на посаді до обласної прокуратури не зверталася, нею також не було ініційовано звернення рішення для примусового виконання.
Натомість, як вбачається з трудової книжки позивачки, надалі наказом від 24.10.2022 № 252к вона переведена на посаду головного спеціаліста відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Сумської обласної прокуратури, тобто остання, після набрання законної сили рішенням про поновлення її на роботі вільно обрала та погодилась на посаду головного спеціаліста в обласній прокуратурі, а не прокурора відділу прокуратури Сумської області.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про прокуратуру", перебування на посаді прокурора несумісне з обійманням посади в будь-якому органі державної влади, іншому державному органі, органі місцевого самоврядування та з представницьким мандатом на державних виборних посадах.
Рішенням суду обласну прокуратуру зобов`язано було поновити позивачку на роботі на посаді прокурора, проте на прокуратуру ні судовим рішенням, ні чинним законодавством не покладено обов`язку примусово звільняти позивачку з роботи з посади державного службовця, яку вона вільно обрала і продовжувала працювати на цій посаді після винесення судового рішення апеляційним судом.

Також представник звертає увагу, що позивачкою неправильно обраховано кількість днів, за які б могло бути нараховано середній заробіток у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі оскільки пораховано не за кількість робочих днів, а за кількість календарних днів за період з 21.01.2022 року по 10.02.2023 року.

За таких обставин, дії обласної прокуратури не можна вважати протиправними. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Вислухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд визнає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.12.2005 працювала в органах прокуратури, з 07.06.2010 безперервно проходила службу на прокурорських посадах в органах прокуратури Сумської області, остання з яких з 24.05.2018 - на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області.

Наказом прокурора Сумської області від 29.04.2020 № 99к позивачку звільнено з посади прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області з 06.05.2020 згідно пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (у зв`язку з реорганізацією чи ліквідацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).

Підставою для прийняття наказу стало рішення Кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 1 № 257 від 10.04.2020 за наслідками складання ОСОБА_1 іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

ОСОБА_1 звернулася із позовом до Офісу Генерального прокурора України, Кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 1, Сумської обласної прокуратури, в якому просила: визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Сумської області № 99 к від 29.04.2020 про звільнення її з посади прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області з 06.05.2020; визнати протиправним та скасувати рішення Першої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора № 257 від 10.04.2020 про неуспішне проходження атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки прокурором відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області позивачем; поновити її на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області або на посаді, що є рівнозначною посаді прокурора відділу прокуратури Сумської області, з 06.05.2020; стягнути з прокуратури Сумської області на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 06.05.2020 і до моменту фактичного поновлення на роботі; стягнути з прокуратури Сумської області на свою користь 34411,93 грн різниці між нарахованою Відповідачем 1 заробітною платою.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі № 480/4147/20 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора України, Кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 1, Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування наказу та рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та різниці між заробітною платою відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 по справі № 480/4147/20 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано наказ прокурора Сумської області № 99к від 29.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області з 06.05.2020. Скасовано рішення Першої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора № 257 від 10.04.2020 про неуспішне проходження атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки прокурором відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області з 07.05.2020. Стягнуто з прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.05.2020 по 20.01.2022 у розмірі 424498,96 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області та стягнення з прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 20828,16 грн підлягає негайному виконанню.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.02.2023 касаційні скарги Сумської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора задоволено. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 у справі № 480/4147/20 скасовано. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі № 480/4147/20 залишено в силі.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина перша статті 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом першим частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною 7 статті 235 Кодексу законі про працю України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Отже, положення статті 236 вказаного Кодексу встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватись.

В пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", вказано, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Згідно статті 65 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII в діючій редакції рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Верховний Суд в постанові по справі № 640/2806/21 і у справі № 580/5185/20 висловив правову позицію, що добровільне виконання рішення суду боржником є його законодавчо встановленим обов`язком. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

З огляду на державні гарантії обов`язковості виконання судових рішень, Верховний Суд зазначив, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки. У цьому контексті Суд зауважив, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Тож згідно зі статтею 236 КЗпП виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

У постанові в справі № 460/16522/21 від 15.02.2023 Верховний Суд також вказав, що не застосування статті 236 КЗпП України у випадку затримки виконання судового рішення здатне потурати невиконанню судових рішень, сприяє негативній практиці, за якої роботодавець зволікатиме з виконанням рішення про поновлення особи на роботі допоки апеляційний суд не перегляне справу, інститут звернення рішення суду до негайного виконання покликаний забезпечувати швидкий і реальний захист прав працівника. Цей інститут не заперечує можливості скасування в апеляційному порядку рішення, допущеного до негайного виконання, проте на стадії апеляційного оскарження віддає перевагу інтересам працівника, зрештою стаття 236 КЗпП України не містить у собі застереження про те, що скасування рішення про поновлення на роботі звільняє роботодавця від обов`язку оплатити працівнику вимушений прогул при затримці його виконання і на основі цих обставин і міркувань Суд дійшов висновку, що у випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі факт подальшого скасування цього рішення в апеляційному порядку не позбавляє особу права на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення та, відповідно, не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити таку виплату, інакше застосування статті 236 КЗпП може атакувати принцип обов`язковості судового рішення та здатне підважити процесуальний інститут звернення рішення суду до негайного виконання.

В постанові Верховного Суду в справі № 460/16522/21 від 15.02.2023 зазначено обставини справи, які суттєво відрізняються від обставин цієї справи. Так, із фактичних обставин справи № 460/16522/23 вбачається, що:

10. 5 липня 2021 року Рівненський окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі №460/6002/20 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про визнання протиправним і скасування наказу, зобов`язання вчинення дій, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

10.1. Цим рішенням позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним і скасовано наказ військового прокурора Західного регіону України від 7 серпня 2020 року №515к в частині звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України та з органів прокуратури;

- поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури і на посаді прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері з 14 серпня 2020 року;

- зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону нарахувати й виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 серпня 2020 року до 5 липня 2021 року включно у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року та з урахуванням рішень Рівненського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року у справі №460/7603/20 та від 10 грудня 2020 року у справі №460/4351/20;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

10.2. Указане рішення суду було звернуте до негайного виконання в частині поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

11. 7 липня 2021 року Рівненський окружний адміністративний суд видав виконавчі листи про негайне виконання рішення суду у справі №460/6002/20 про поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

12. 29 і 30 липня 2021 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції відкрив виконавчі провадження за №66312231, №66312296 з виконання указаних виконавчих листів.

13. 27 липня 2021 року Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону видала наказ №486к, відповідно якого:

- ОСОБА_1 поновлено з 14 серпня 2020 року в органах прокуратури та на посаді прокурора Військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України (пункт 2 наказу);

- наказано виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць (пункт 3 наказу).

13.1. Підставою для видачі цього наказу слугувало рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року у справі №460/6002/20.

В справі за позовом ОСОБА_1 фактичні обставини склалися так, що після звільнення з посади прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області 06.05.2020 за наказом прокурора Сумської області № 99к від 29.04.2020 на підставі рішення Першої кадрової комісії Офісу Генерального прокурора № 257 від 10.04.2020, позивачка ОСОБА_1 10 червня 2020 року була призначена на посаду головного спеціаліста режимно-таємної частини прокуратури Сумської області (наказ № 09.6.2020), 11.09.2020 юридичну особу "Прокуратура Сумської області" було перейменовано у "Сумська обласна прокуратура", 07.102020 ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади за згодою сторін, а 08.10.2020 вона була наказом № 437-к призначена на посаду головного спеціаліста відділу організації і забезпечення публічного обвинувачення в суді Сумської області Сумської обласної прокуратури, 25 жовтня 2022 року ОСОБА_1 була переведена наказом № 252-к на посаду головного спеціаліста відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Сумської обласної прокуратури, на цій посаді позивачка працює і станом на день розгляду справи.

Згідно відмітки на супровідному листі справа № 480/4147/20 повернулася до Сумського адміністративного суду після розгляду в Другому апеляційному адміністративному суді - 08 червня 2022 року.

Представник позивачки ОСОБА_1 у справі № 480/4147/20 - адвокат Т.В. Друченко повний текст постанови Другому апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2022 року отримала 01 лютого 2022 року.

Таким чином, достовірно встановлено, що протягом всього часу дії постанови Другого апеляційного суду з 20.01.2022 до дня її скасування постановою Верховного Суду 10.02.2023 позивачка ОСОБА_1 працювала в тій же самій держаній організації - Сумській обласній прокуратурі (прокуратурі Сумської області), наступного дня після повернення справи № 480/4147/20 з апеляційної інстанції - 09.06.2022 було видано представнику ОСОБА_1 - адвокату Друченко Т.В., виконавчі листи про стягнення середнього заробітку за вимушений прогул в сумі 424498,96 грн і виконавчий лист щодо поновлення на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області.

Згідно з копіями листів Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області № 07.1-14-06/2948 від 13.06.2022 і Сумської обласної прокуратури № 21-154вих-22 від 17.06.2022, та копіями меморіальних ордерів №№ 352/1, 352/2 і 352/3 від 17.06.2022 р. ОСОБА_1 на підставі заяви про виконання виконавчого листа Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/4147/20 від 08.06.2022 з рахунку Сумської обласної прокуратури UA0002983 за КЕКВ 2111, зазначеного у листі цієї прокуратури від 17.06.2022, було безспірно списано на користь стягувачки ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 07.05.2020 по 20.01.2022 - 424498,96 гривень.

В судовому засіданні позивачка не надала будь-яких доказів, що вона пред`являла до примусового виконання виконавчий лист Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/4147/20 про поновлення на посаді.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 не заперечувала, що отримувала лист керівника Сумської обласної прокуратури від 12.05.2022 № 07-233вих-22 (отримано позивачкою 13.05.2022), в якому було запропоновано прийняти рішення про звільнення з посади головного спеціаліста відділу організації і забезпечення публічного обвинувачення в суді Сумської обласної прокуратури для виконання судового рішення в частині поновлення на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області, однак бажання звільнитися з вищевказаної посади та поновитися на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області не виявила.

Згідно довідки Сумської обласної прокуратури № 21-122вих23 від 15.11.2023 щомісячний середній заробіток позивачки ОСОБА_1 за час її роботи на посаді головного спеціаліста відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Сумської обласної прокуратури за період з січня 2022 року по січень 2023 року складає 30120 грн щомісячно, а згідно довідки № 21-350 вих-23 від 18.09.2023 середня щомісячна заробітна плата ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді прокуратури Сумської області складала 20828,16 грн, що є значно меншою сумою зарплати, ніж на посаді головного спеціаліста.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд визнає, що хоча добровільне виконання рішення суду боржником є його законодавчо встановленим обов`язком (шляхом видання наказу про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду) і не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі, а обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки виконання рішення про поновлення на роботі та є його відповідальністю за таку затримку згідно ст. 236 КЗпП і проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці, враховуючи, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, однак ініціювати притягнення роботодавця до відповідальності за ст. 236 КЗпП у виді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду належить виключно особі, що була незаконно звільнена, яка може в будь-який час змінити своє рішення і не поновлюватися на посаді, яку вона займала до звільнення.

Стаття 236 КЗпП встановлює оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналізуючи конструкцію вказаної правової норми однозначно стає зрозуміло, що відповідальність у виді сплати середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення можлива лише за невиконання рішення суду, яке на час звернення його до виконання було чинним, тому ініціювання такої відповідальності можливе лише в період чинності судового рішення, незалежно від того, що в подальшому воно може бути скасоване вищестоящими судовими інстанціями. Не вжиття жодних дій щодо заявлення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання діючого рішення суду позбавляє позивача права на заявлення таких вимог після скасування цього рішення оскільки невиконання вже скасованого рішення на момент звернення з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки в жодному випадку не тягне за собою відповідальності роботодавця за ст. 236 КЗпП оскільки в цій ситуації слідує визнати, що дії роботодавця щодо звільнення працівника з посади були повністю законними і правомірними і це автоматично скасовує будь-які його обов`язки щодо виконання судового рішення. Неіснуюче судове рішення не підлягає виконання ні в добровільному ні в примусовому порядку.

Оскільки на момент звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом вже не існувало судового рішення про поновлення її на раніше займаній посаді то і немає правових підстав для стягнення з Сумської обласної прокуратури середнього заробітку чи різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про стягнення середього заробітку за час затримки виконання рішення суду відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08.12.2023.

Суддя М.М. Шаповал