Справа № 380/7509/22
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 рокусправа № 380/7509/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання - Фінканін М.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Лиси Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі- відповідач), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління НП у Львівській області від 15.04.2022 № 218 о/с "Про особовий склад" про звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУНП з 15.04.2022;

- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУПН з 16.04.2022;

- стягнути з Головного управління НП у Львівській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня винесення рішення судом першої інстанції.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2022, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023, позовні вимоги задоволені повністю.

Постановою Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 380/7509/22 скасовані рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023. Справа № 380/7509/22 направлена на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

15.06.2023 адміністративна справа № 380/7509/22 надійшла до Львівського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу від 15.06.2023 автоматичним розподілом судової справи між суддями, адміністративна справа № 380/7509/22 розподілена судді Кисильовій О.Й.

Ухвалою від 20.06.2023 справа прийнята до провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 18.07.2023 о 14:00 год.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що починаючи з 20.12.2018 позивач проходив службу в поліції, у тому числі на посаді слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП. У зв`язку із особистими обставинами 13.01.2022 позивач подав рапорт про звільнення за власним бажанням з 15.04.2022. Однак, після написання рапорту продовжував працювати та 07.04.2022 подав рапорт про продовження служби. Проте, ГУ НП у Львівській області 15.04.2022 видав наказ № 218 о/с, яким звільнив позивача зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням). Позивач вважає такий наказ незаконним, необґрунтованим та таким, що винесений із грубим порушенням його прав, покликаючись на те, що оскільки звільнення у порядку пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ № 114 є одностороннім волевиявленням працівника (поліцейського), який подав рапорт про звільнення за власним бажанням, він у будь-який момент до закінчення тримісячного строку з моменту подання рапорту може його відкликати і звільнення у такому випадку не проводиться, а також працівник не підлягає звільненню у випадку, коли цей строк закінчився, і він не залишив місце роботи і не вимагає припинення трудових відносин.

Крім цього, позивач зазначив, що до звільнення обіймав посаду слідчого відділення відділу поліції № 3, а відповідно до статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження, зокрема органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність і досудове розслідування.

У відзиві на позовну заяву від 06.06.2022 відповідач заперечує проти задоволення позову, зазначивши, що наказом начальника ГУ НП у Львівській області від 15.04.2022 № 218 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням). Підставою для звільнення позивача був власноручно написаний ним рапорт від 13.01.2022 про звільнення з Національної поліції України за власним бажанням з 15.04.2022. Позивач у рапорті вказав дату, з якої він просить його звільнити, та зазначив причини, які перешкоджають проходженню ним служби в поліції за сімейними обставинами. Такі причини не суперечать чинному законодавству. Вважає, що у такий спосіб роботодавець та працівник дійшли згоди щодо дати звільнення 15.04.2022.

Відповідно до пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника ОВС про прийняте ними рішення не пізніше, як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. Трьохмісячний строк, встановлений цією нормою, стосується періоду з дня подання рапорту про звільнення зі служби до прийняття наказу про звільнення і є обов`язковим для усіх учасників процедури звільнення, оскільки жодних винятків щодо застосування такого строку не передбачено.

З огляду на викладене, відповідач стверджує, що служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію", про що працівник поліції повинен попередити прямого начальника.

Щодо тверджень позивача про поданням ним рапорту про відкликання рапорту про звільнення, відповідач зазначив, що згідно з Журналом реєстрації рапортів ВКЗ ГУ НП у Львівській області та листами ГУ НП у Львівській області від 28.04.2022 № К-87/13/01-22 та від 19.05.2022 № К-54/Рп/05/13-2022 відомості про подання позивачем рапортів про відкликання рапорту про звільнення в Управлінні кадрового забезпечення ГУ НП у Львівській області відсутні. За наведених обставин звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі написаного ним рапорту є правомірним.

У відповіді на відзив від 16.06.2022 позивач зазначив, що відповідно до пп. "ж" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків. При цьому, пунктом 68 вказаного Положення передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівнику надається безумовне право на відкликання поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням. Враховуючи те, що у рапорті на звільнення від 13.01.2022 позивач просив звільнити його 15.04.2022, та до закінчення вказаного терміну продовжував працювати, а згідно із рапортом від 07.04.2022 виявив бажання не залишати своєї посади, тому, на переконання позивача, він не погоджувався на звільнення з 15.04.2022, отже у такому випадку відсутня підстава для звільнення за власним бажанням.

Крім того, звернувшись до відповідача із заявою, позивач отримав копії сторінок з Журналу реєстрації рапортів, зареєстрованих у ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області, в якому наявна інформація про реєстрацію за № 44 рапорту Кузьмінського Р.Я. від 07.04.2022 про продовження служби, у зв`язку з чим вважає необґрунтованими твердження відповідача про відсутність поданого ним рапорту від 07.04.2022.

У поясненнях від 30.08.2022 та від 13.09.2022 відповідач зауважує, що факт реєстрації рапорту ОСОБА_1 від 07.04.2022 щодо продовження служби в НП України в Журналі рапортів, зареєстрованих у ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області, не підтверджує наявність цього рапорту в ГУ НП у Львівській області, керівник якого має виключні повноваження щодо звільнення поліцейських з органів поліції. Також відповідач стверджує про відсутність відомостей про наявність рапорту позивача про продовження служби в Управлінні кадрового забезпечення ГУ НП у Львівській області. ОСОБА_1 неодноразово, починаючи з січня 2022 року, висловлював наміри звільнитися зі служби в поліції, про що подавав рапорти про звільнення за власним бажанням. Згідно Журналу рапортів ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУПН у Львівській області, 11.01.2022 зареєстрований рапорт позивача про звільнення з НПУ, згодом позивач повторно подав рапорт про звільнення, який зареєстрований 10.02.2022, а 07.04.2022 звернувся з рапортом про продовження служби в НПУ. Відповідно до інформації, наданої діловодом канцелярії ОСОБА_2 , яка безпосередньо здійснювала реєстрацію документів, рапорти щодо звільнення і щодо продовження служби в НПУ за вимогою ОСОБА_1 після реєстрації були передані позивачу нарочно, що засвідчено особистим підписом позивача у цьому Журналі.

Просить відмовити у задоволенні позову з урахуванням наданих пояснень.

Протокольною ухвалою від 18.07.2023 розгляд справи відкладений на 10.08.2023 о 11:00 год.

Протокольною ухвалою від 10.08.2023 розгляд справи відкладений на 27.09.2023 о 11:00 год.

Ухвалою від 02.10.2023 суд вирішив здійснювати подальший розгляд адміністративної справи № 380/7509/22 за правилами загального позовного провадження; призначив у справі підготовче судове засідання на 18.10.2023 о 14:00 год.

Ухвалою від 18.10.2023 закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 15.11.2023 о 11:00 год.

Після надходження справи № 380/7509/22 до суду на новий розгляд, позивач не подав до суду додаткових обгрунтувань позовних вимог чи додаткових доказів.

14.11.2023 відповідач надіслав суду додаткові пояснення у справі, в яких заперечує проти задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 20.05.2016 № 414, яким

затверджена Інструкцію з діловодства в системі Національної поліції України у процесі

ведення діловодства за потреби заводять інші журнали обліку (п. 43 Підрозділу 6 Розділу II), у тому числі Журнал рапортів Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області інв. №10/143.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до розділу III Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 № 1235 Порядку № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу. Одним із документів з питань проходження служби відповідно до Переліку є рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі.

Отже, відповідач стверджує, що поліцейський має право власноручно зареєструвати та доставити рапорт до підрозділу кадрового забезпечення.

Рапорти на ім`я керівника ГУНП щодо проходження служби чи звільнення зі служби подаються до підрозділу кадрового забезпечення саме центрального апарату ГУНП.

Відповідач звертає увагу суду, що відомості про рапорт позивача з приводу продовження несення служби в управлінні кардового забезпечення ГУНП у Львівській області відсутні. У разі існування рапорту Кузьмінського Р.Я. щодо продовження служби в НПУ від 07.04.2022, такий рапорт мав бути скерований до кадрового апарату ГУНП у Львівській області будь-яким зручним для позивача способом: занесений наручно, переданий через працівника кадрового підрозділу ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області або надісланий на адресу ГУНП у Львівській області засобами поштового чи електронного зв`язку, чого позивачем зроблено не було. Факт реєстрації рапорту ОСОБА_1 щодо продовження служби в НПУ від 07.04.2022 в Журналі рапортів, зареєстрованих у ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області, ніяким чином не підтверджує наявність вказаного вище рапорту в ГУНП у Львівській області, керівник якого має виключні повноваження щодо звільнення поліцейських з органів поліції.

Рапорт ОСОБА_1 щодо продовження служби в НПУ від 07.04.2022 після присвоєння йому реєстраційного номера був виданий позивачу, що підтверджується записом в Журналі рапортів, зареєстрованих у ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області, зокрема в графі "прізвище і підпис особи, яка одержала документ (пакет) і дата. Кількість одержаних документів (словами) " зазначено " ОСОБА_3 та підпис".

Протокольною ухвалою від 15.11.2023 оголошена перерва у судовому засіданні до 23.11.2023 о 14:40 год.

У судовому засіданні 23.11.2023 позивач підтримав позовні вимоги повністю та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.11.2023 просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях.

24.11.2023 у судовому засіданні проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2022, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю.

Визнаний протиправним та скасований наказ начальника ГУ ПН у Львівській області від 15.04.2022 № 218 о/с "Про особовий склад" про звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУПН з 15.04.2022.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУПН з 16.04.2022.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 92 469,12 грн.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції №3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУПН та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць у розмірі 14448,30 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.06.2023 у справі № 380/7509/22 скасовані рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023. Справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції у постанові від 06.06.2023 зазначив, що:

"54. …суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, виходили, зокрема, з того, що до винесення відповідачем спірного наказу позивач скористався правом подати рапорт про відкликання свого рапорту про звільнення і факт подання позивачем 7 квітня 2022 року рапорту щодо продовження служби в НП України зафіксовано в журналі реєстрації рапортів зареєстрованих у ВП №3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області.

55. Верховний Суд уважає ці висновки судів попередніх інстанцій передчасними з огляду на таке.

56. Так, суди попередніх інстанцій обмежилися посиланням на факт реєстрації в журналі реєстрації рапортів зареєстрованих у ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області 7 квітня 2022 року рапорту позивача щодо продовження служби в НП України.

57. Разом з тим, судячи зі змісту оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, не дослідили обставини та не надали оцінку аргументам відповідача щодо передачі цього рапорту після реєстрації позивачу.

58. Проте встановлення цих обставин має значення для правильного вирішення справи.

59. Не достатньо обґрунтованою є й позиція судів попередніх інстанцій щодо порушення відповідачем приписів підпункту "ж" пункту 64 Положення № 114 щодо з`ясування обставин з приводу того, які саме наявні поважні причини перешкоджали позивачу виконувати службові обов`язки та потребували звільнення позивача за власним бажанням, враховуючи те, що судами попередніх інстанцій з`ясовано, що у рапорті від 13 січня 2022 року позивач просив звільнити його зі служби в поліції "за власним бажанням у зв`язку з сімейними обставинами з 15 квітня 2022 року".

60. З огляду на наведене, Верховний Суд констатує, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на неповно встановлених обставинах справи…".

Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відтак, здійснюючи новий розгляд справи, суд враховує висновки суду касаційної інстанції, викладені у постанові від 06.06.2023.

Вирішуючи даний спір, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 20.12.2018 проходив службу в НП України на посаді дільничного сектору превенції, з 01.04.2020 слідчого слідчого відділення Пустомитівського відділу поліції та з 02.08.2021 - слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУ НП у Львівській області.

13.01.2022 позивач подав рапорт на ім`я начальника ГУ НП у Львівській області про звільнення зі служби в НП України за власним бажанням у зв`язку з сімейними обставинами з 15.04.2022.

Наказом начальника ГУ ПН у Львівській області від 15.04.2022 № 218 о/с "Про особовий склад" старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено з посади слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції №2 ГУПН з 15.04.2022 за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням).

Підставою звільнення вказано рапорт ОСОБА_1 від 13.01.2022.

Вважаючи незаконним звільнення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку обгрунтованості доводів позивача про відсутність правових підстав для його звільнення, оскільки маючи намір продовжувати службу в Національній поліції, позивач 07.04.2022 подав про це рапорт, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантований захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII), норми якого суд застосовує у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 580-VIІI поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону № 580-VIІI призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIІI поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 77 Закону № 580-VIІI днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Згідно із ст. 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

На час видання наказу про звільнення ОСОБА_1 - 15.04.2022 діяли норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі Положення № 114), які суд застосовує у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Цим Положенням визначений порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

Згідно з п. 10 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Підпунктом "ж" п. 64 Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Відповідно до п. 68 Положення № 114 особи рядового та начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше, як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

За змістом п. 8 Положення № 114 дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що спірним у цій справі є питання правомірності наказу ГУ ПН у Львівській області від 15.04.2022 № 218 о/с про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі рапорту від 13.01.2022, у той час, як позивач стверджує про відкликання ним рапорту від 13.01.2022 у спосіб подання рапорту від 07.04.2022.

Відтак, розглядаючи цей спір, з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, суд повинен з`ясувати чи існував рапорт позивача про його звільнення зі служби в поліції за власним бажанням; чи існували поважні причини, що перешкоджали виконанню ним службових обов`язків; чи було волевиявлення позивача на звільнення за цією підставою саме в момент видачі наказу про звільнення; чи не подавав позивач рапорт про відкликання рапорту про звільнення зі служби в поліції до моменту реалізації керівником органу поліції про звільнення поліцейського шляхом винесення відповідного наказу.

Як встановлено судом 13.01.2022 позивач подав рапорт на ім`я начальника ГУ НП у Львівській області про звільнення зі служби в НП України за власним бажанням у зв`язку з сімейними обставинами з 15.04.2022.

Із аналізу приписів Закону № 580-VIII та Положення № 114 слідує, що у відносинах звільнення за власним бажанням діє правило, за яким звільнення у порядку пункту 68 Положення № 114 є одностороннім волевиявленням поліцейського, який подав рапорт про звільнення за власним бажанням. Втім, у будь-який момент до закінчення тримісячного строку з моменту подання рапорту поліцейський може його відкликати і звільнення у такому випадку не проводиться, а також працівник не підлягає звільненню у випадку, коли цей строк закінчився, і він не залишив місце роботи і не вимагає припинення трудових відносин.

Представник відповідача у судовому засіданні стверджувала, що рапорт ОСОБА_1 від 07.04.2022 щодо продовження служби в НПУ після присвоєння йому реєстраційного номера 44 був виданий позивачу, що підтверджується записом в Журналі рапортів, зареєстрованих у ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 суду пояснив, що 06.04.2022 він мав розмову із начальником відділу поліції № 3 Сергієм Завальним з приводу того, що має намір продовжувати службу в поліції. 07.04.2022 близько 10:30 год ОСОБА_1 зайшов до канцелярії відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУПН та подав рапорт про намір продовжувати службу, де цей рапорт був зареєстрований працівником канцелярії у присутності ОСОБА_1 . О 11:00 год свідок поцікавився про долю рапорту, на що начальник Завальний сказав, що передав рапорт кадровику ОСОБА_4 . ОСОБА_5 , ОСОБА_1 дізнався, що ОСОБА_6 відвіз рапорт до ГУНП. ОСОБА_1 поїхав в ГУНП, зустрів там ОСОБА_7 з рапортом, до них вийшли зональна з кадрів ОСОБА_8 та начальник відділу кадрів ГУНП Онисик та сказав, що йде до керівника ГУНП за резолюцією з приводу рапорту ОСОБА_1 . Свідок також пояснив, що у Журналі рапортів ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУНП він розписувався не за отримання рапорту, а за його подачу.

Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що факт реєстрації рапорту ОСОБА_1 щодо продовження служби у Журналі рапортів, не підтверджує наявність цього рапорту в ГУ НП у Львівській області, оскільки після реєстрації рапорт від 07.04.2022 за вимогою ОСОБА_1 передано йому наручно, суд враховує таке.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про Національну поліцію", з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими розроблений Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 № 1235 (далі - Порядок № 1235).

Відповідно до п. 1, п. 2 розділу ІІІ Порядку № 1235 видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Перелік документів з питань проходження служби містить вказівку, що рапорт (заява), пишеться власноручно у довільній формі.

За правилами пп. 46 п. 6 розділу ІІ Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженої наказом Національної поліції України від 20.05.2016 № 414 (далі - Інструкція № 414), документи, які підлягають реєстрації, необхідно реєструвати в день їх надходження і передавати на розгляд керівництву органу чи підрозділу поліції або до відповідних структурних підрозділів за належністю.

Отже, зміст положень Порядку № 1235 та Інструкції № 414 дає підстави для висновку, що у разі виникнення у поліцейського обставин з приводу проходження ним служби у поліції, зокрема, прийняття на службу, надання відпустки, звільнення зі служби та інші, такі волевиявлення працівника можуть бути реалізовані ним шляхом подання керівникові власноручно написаного у довільній формі рапорту.

Написаний поліцейським рапорт підлягає реєстрації, зокрема, у Журналі рапортів, у день його надходження та повинен бути переданий на розгляд керівництва органу, до повноважень якого належить вирішення питання, порушеного у рапорті.

Поліцейський може подати рапорт до підрозділу кадрового забезпечення, в якому проходить службу або безпосередньо керівнику.

Оглянувши у судовому засіданні оригінал Журналу рапортів Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області, інвентарний номер 1/143, суд встановив, що цей Журнал розпочатий 02.01.2020, закінчений 27.12.2022, прошитий та пронумерований на 101 аркуші. Журнал має такі графи: графа 1 -"№ п/п", графа 2 - "Дача і час передачі", графа 3 - "Номер переданих документів", графа 4 - "Кому адресований документ", графа 5 - "Прізвище і підпис особи, яка одержала документ (пакет) і дата. Кількість одержаних документів (словами)". Під порядковим номером 44 07.04.2022 для передачі до ГУНП зареєстрований рапорт щодо продовження служби в НПУ. У графах 3 та 4 зазначено «ГУНП щодо продовж. служби в НПУ", у графі 5 "Прізвище і підпис особи, яка одержала документ (пакет) і дата", зазначено " ОСОБА_3 та підпис".

Реєстрація рапорту ОСОБА_1 від 07.04.2022 № 44 щодо продовження служби в НП України також підтверджується листом Львівського районного управління поліції № 2 відділу поліції № 3 ГУ НП у Львівській області від 22.04.2022 за № 3050/43/01-2021.

Таким чином, суд встановив, що 07.04.2022 рапорт ОСОБА_1 про намір продовжити службу у поліції зареєстрований у Журналі рапортів Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області.

Відповідачем ця обставина не заперечується.

Суд зауважує, що жодним нормативним актом, який регулює порядок ведення діловодства в органах поліції, не передбачена така форма Журналу реєстрації рапортів.

Відповідач адаптував цей Журнал для реєстрації рапортів з метою упорядкування та належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби.

Відтак, твердження відповідача про те, що у графі "Прізвище і підпис особи, яка одержала документ (пакет) і дата. Кількість одержаних документів (словами)" містяться підписи працівників, які отримали подані ними ж рапорти, у тому числі позивача, для того, щоб у подальшому вирішувати питання, порушені у цих рапортах, на думку суду, суперечить меті ведення такого Журналу.

Відтак, підпис позивача у цій графі 5 Журналу не може бути розцінений судом як належний доказ повернення позивачу на його вимогу рапорту від 07.04.2022 для подальшого спрямування керівництву з метою відкликання рапорту про звільнення.

Суд зауважує, що зареєструвавши рапорт позивача про продовження служби, посадова особа канцелярії, яка відповідальна за ведення Журналу рапортів Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області, не мала передбачених законодавством підстав для повернення рапорту ОСОБА_9 для того, щоб він наручно особисто подавав такий рапорт до ГУНП у Львівській області.

На переконання суду, отримавши рапорт позивача, посадова особа канцелярії повинна була спрямувати документ за належністю задля недопущення настання негативних наслідків для позивача у вигляді звільнення, оскільки зміст рапорту від 07.04.2022 мав суттєвий вплив на подальше перебування позивача на службі в поліції в умовах воєнного стану.

Отже, 07.04.2022, тобто за тиждень до прийняття рішення про звільнення позивача (15.04.2022), посадові особи Львівського районного управління поліції № 2 відділу поліції №3 ГУ НП у Львівській області володіли інформацією про намір ОСОБА_1 продовжити службу в поліції.

Беручи до уваги наведене вище, а також показання позивача, надані в якості свідка, про те, що працівник відділу кадрів ОСОБА_10 знав про намір позивача продовжувати службу в поліції, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що відсутність у ГУНП у Львівській області рапорту позивача від 07.04.2022 про продовження служби станом на 15.04.2022 надало відповідачу право реалізувати рапорт позивача від 13.01.2022 про звільнення зі служби за власним бажанням.

Разом з цим, суд не бере до уваги доводи позивача про незаконність звільнення у зв`язку із відсутністю подання про звільнення безпосереднього керівника, оскільки суд встановив, що 15.04.2022 т.в.о. начальника слідчого управління ГУНП у Львівській області склав на ім`я начальника ГУНП у Львівській області подання про звільнення ОСОБА_1 , що свідчить про дотримання відповідачем п. 3 розділу IV Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.07.2017 № 570.

Безпідставними також суд вважає доводи позивача про заборону статтею 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" звільняти слідчих у період воєнного стану, оскільки вказана норма забороняє припинення повноважень, зокрема, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність і досудове розслідування, а не звільнення працівників цих установ.

Щодо покликання позивача на обов`язок відповідача з`ясувати обставини поважності причин звільнення, то суд зазначає, що рапорт від 13.01.2022 містить вказівку на сімейні обставини, а нормативні акти, які регулюють питання звільнення поліцейських, не встановлюють обов`язку керівника з`ясовувати конкретні причини, що перешкоджають виконанню обов`язків, чи обов`язку поліцейського надавати докази існування таких обставин у разі звільнення за власним бажанням.

Таким чином, суд вважає, що при прийнятті рішення про звільнення позивача Начальник ГУНП зобов`язаний був з`ясувати чи існує у ОСОБА_1 станом на день звільнення волевиявлення на звільнення за вказаних у рапорті підстав, та чи не виявив позивач намір продовжувати службу в поліції шляхом відкликання рапорту про звільнення, чого зроблено не було.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 , відповідно до пунктів 1-8 ч. 2 ст. 2 КАС України, відповідач повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Натомість відповідач, не урахувавши всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення про звільнення позивача, порушив вимоги законодавства, що регулюють порядок звільнення зі служби в поліції, та прийняв рішення про звільнення позивача без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів останнього.

За таких обставин, суд дійшов висновку про незаконність наказу відповідача від 15.04.2022 № 218 о/с про звільнення ОСОБА_1 та його скасування.

Скасування судом спірного наказу має наслідком поновлення позивача на службі в поліції на посаді, яку останній займав до звільнення з наступного дня після звільнення, тобто з 16.04.2022, оскільки 15.04.2022 є днем звільнення та останнім днем роботи.

З огляду на зазначене, суд здійснює захист порушених прав позивача шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУПН з 16.04.2022.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає таке.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 в частині допущення до негайного виконання, начальник ГУНП у Львівській області 07.11.2022 виніс наказ № 541 о/с про поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУПН з 16.04.2022.

Наказом начальника ГУНП у Львівській області від 25.11.2022 № 582 о/с ОСОБА_1 звільнений за служби у поліції за п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств та відомств.

Згідно із наданими відповідачем копіями платіжних документів, ОСОБА_1 виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2022 по 25.10.2022 включно у сумі 92469,12 грн з відрахуванням обов`язкових платежів.

У судовому засіданні представник відповідача відмітила, що позивачу не було нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з 07.11.2022 по 25.11.2022, оскільки у цей період позивач перебував на службі у Збройних Силах України.

Позивач щодо невиплати грошового забезпечення за період з 07.11.2022 по 25.11.2022 не заперечував.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п. 2 Порядку, збереження заробітної плати "у всіх інших випадках", до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За правилами п. 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 № 260 (далі-Порядок №260) виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Таким чином, оскільки розрахунок суми грошового забезпечення за невідпрацьовані дні, виходячи із пункту 8 наведеного вище Порядку № 260, здійснюється з урахуванням календарних днів, суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивача суд обраховує, виходячи із календарних днів, як це передбачено також у Порядку № 100.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Як вбачається із виданої Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у Львівській області довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 за лютий-березень 2022 року, загальна сума нарахованого грошового забезпечення за останні два повні місяці роботи позивача становить 28415,45 грн (лютий -14633,94 + березень-13781,51).

Отже, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 481,61 грн (28415,45: 59 календарні дні).

Розраховуючи час вимушеного прогулу, за який необхідно стягнути середній заробіток на користь позивача, суд зважає на ту обставину, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 відповідач виплатив позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2022 по 25.10.2022 включно у сумі 92469,12 грн.

Дана обставина позивачем не заперечується.

Відтак, суд зазначає, що часом вимушеного прогулу, за який необхідно стягнути середній заробіток, є період з 26.10.2022 по 24.11.2023, який становить 395 календарних днів, а тому стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 190235,95 грн (481,61 грн х 395 к.д.), з відрахуванням обов`язкових платежів.

Відповідно до п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, ураховуючи приписи статті 371 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність звернення рішення суду до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУПН з 16.04.2022 та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 14448,00 грн, з відрахуванням обов`язкових платежів.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 371 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області від 15.04.2022 № 218 о/с "Про особовий склад" про звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції №2 ГУПН з 15.04.2022.

Поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУПН з 16.04.2022.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, площа Генерала Григоренка, буд. 3; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.10.2022 по 24.11.2023 включно у сумі 190235 (сто дев`яносто тисяч двісті тридцять п`ять) грн 95 коп.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) на посаді слідчого слідчого відділення відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 ГУПН з 16.04.2022.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, буд. 3; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць у сумі 14448 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок вісім) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 04 грудня 2023 року.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна