Справа № 360/5826/21
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/5826/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач), в якій просить стягнути з Головного Управління Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.04.2021 по 07.10.2021 включно в сумі 107583,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач з 12.07.1993 проходила службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області.

14.04.2021 наказом від 07.04.2021 № 178 о/с позивача звільнено за частиною 1 пункту 7 статті 77 (за власним бажанням) зі служби в поліції.

Позивач зазначає, що 14.04.2021 відповідачем, в порушення вимог статті 116 КЗпП України, з нею не було проведено повного розрахунку на день звільнення, чим були порушені її законні права, а саме не виплачена одноразова грошова допомога при звільненні.

Фактично вказана допомога була виплачена 07.10.2021 у сумі 98956,20 грн.

Також зазначено, що в порушення вимог статті 116 КЗпП України відповідач не повідомив позивача про належні їй до виплати суми, надавши лише копію наказу про звільнення без вказівки сум, які нараховані за одноразову грошову допомогу.

Згідно до довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Луганській області від 12.05.2021 № 547/111/22-2021 середньоденне грошове забезпечення позивача складає: 614 гривень 76 копійок.

Таким чином, затримка в розрахунку при звільненні складає 175 днів.

З урахуванням відповіді від 12.05.2021 № 547/111/22-2021 про середньоденне грошове забезпечення сума за весь час затримки розрахунку при звільненні в період часу з 15.04.2021 по 07.10.2021, на думку позивача, складає: 614,76 грн. х 175 календарних днів = 107583 гривень.

Ухвалою суду від 18.10.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 25.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.12.2021 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справах № 360/2936/21, № 360/4053/21.

Ухвалою суду від 16.11.2023 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 23.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач подав відзив на позов, в якому заперечував проти заявлених вимог з огляду на таке.

Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.

Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України, відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду.

Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки.

Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

Згідно до платіжного доручення № 5340 від 06.10.2021 та відомості від 05.10.2021 № 416, 07.10.2021 позивачу було перерахована одноразова грошова допомога при звільненні на загальну суму 98 956,20 грн.

Таким чином відповідач зазначає, що остаточний розрахунок при звільненні з позивачем відбувся у жовтні 2021 року.

Також зазначено, що позивач після виплати одноразової грошової допомоги при звільненні безпосередньо до роботодавця (ГУНП в Луганській області) та до суду з питань щодо отримання зазначеної доплати не звертався. Тобто, позивач погодився зі вказаними нарахуваннями.

У зв`язку з такою поведінкою позивача, можна дійти висновку, що не звертаючись до роботодавця чи до суду для оскарження невиплати вказаних доплат та звернення після спливу більше 1 місяця після звільнення з органів внутрішніх справ, таким чином штучно збільшуючи розмір ймовірного середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

Отже, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні.

Крім того, виплата поліцейським одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби проводиться Національною поліцією України після звільнення особи зі служби та не входить до повноважень Головного управління Національної поліції в Луганській області. При цьому, діюче законодавство не містить приписів щодо обов`язкової сплати вказаної допомоги у день звільнення особи зі служби.

З огляду на зазначене відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони у судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали заяви про розгляд за їх відсутності.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки сторони про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) з 12.07.1993 проходила службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 - в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції України в Луганській області від 07.04.2021 № 178 о/с позивача було звільнено з посади старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції України в Луганській області за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) з 14.04.2021.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 у справі №360/2936/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.04.2021 по 26.05.2021 у сумі 15983,76 грн (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят три грн 76 коп.) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2022 рішення Луганського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 р. у справі № 360/2936/21 змінно. В абзаці другому резолютивної частини рішення суду слова і цифри «15983,76 грн. (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят три грн. 76 коп.)» замінено словами і цифрами «2000,00 (дві тисячі грн.)». В решті рішення залишено без змін.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 у справі №360/4053/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 квітня 2021 року по 30 липня 2021 року у сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2022 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року по справі №360/4053/21 залишено без задоволення. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року по справі №360/4053/21 залишено без змін.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Діючі норми законодавства, які регулюють грошове забезпечення поліцейських, дають підставу для висновку, що нерозповсюдження на поліцейських норм Кодексу законів про працю України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, винагороди за участь в антитерористичній операції - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 21-389а13), суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби).

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з приписами статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі Закон № 108/95-ВР, в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців (частина перша статті 2 Закону № 108/95-ВР).

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону № 108/95-ВР).

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 Закону № 108/95-ВР).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з тим у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу дійшов таких висновків.

За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, зміст статті 117 КЗпП України свідчить про те, що її положення можливо застосовувати в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу - в день звільнення.

При цьому, у разі відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум його середній заробіток виплачується за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Тобто, згідно положень статті 117 КЗпП України спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум повинен існувати у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме «в день звільнення».

Матеріалами справи встановлено, що станом на день звільнення позивача 14.04.2021 спору позивача з відповідачем щодо розміру належної їй суми одноразової грошової допомоги при звільненні не існувало.

Таким чином, за спірних правовідносин відсутні обставини, передбачені положеннями статті 117 КЗпП України, відносно позивача, які б свідчили про наявність її порушеного права стосовно невиплати відповідачем на її користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку щодо розміру належних їй сум стосовно одноразової грошової допомоги при звільненні.

Рішеннями Луганського окружного адміністративного суду від 08.09.2021 у справі №360/2936/21 та від 01.11.2021 у справі №360/4053/21 встановлено, що позивач вже скористалася своїм правом на судовий захист стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Нормами КЗпП України та іншими нормами законодавства не передбачено проміжного стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У зв`язку з встановленими фактами стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, наявності факту виконання рішень суду про стягнення середнього заробітку, по справі відсутні підстави, визначені статтею 117 КЗпП України, що виключає наявність обов`язку Головного управління Національної поліції в Луганській області виплатити середній заробіток позивачу за час затримки розрахунку за спірних правовідносин по даній адміністративній справі.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання даного позову покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 17, 69-72, 87, 94, 158-163, 167, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення з Головного Управління Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.04.2021 по 07.10.2021 включно в сумі 107583,00 грн - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Борзаниця