Справа № 320/30226/23
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2023-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2023 року справа №320/30226/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищого адміністративного суду України в особі Ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Вищого адміністративного суду України в особі Ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України (далі - відповідач, ВАСУ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому, з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви від 26.09.2023р., просить суд про визнання протиправними дій ВАСУ щодо відмови позивачці у видачі оновленої довідки про суддівську винагороду працюючого судді за відповідною посадою за період з 19.02.2020р. по 18.07.2023р. (виходячи з посадового окладу судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в розмірі 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб) з урахуванням всіх доплат, які були визначені позивачці на момент звільнення, з метою подальшого перерахунку органом ПФУ щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та відповідно, зобов`язання ВАСУ видати позивачці таку довідку.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що є суддею у відставці Вищого адміністративного суду України. У зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020р. щодо неконституційності п. 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402, позивачка звернулась до ВАСУ із заявою про видачу довідки про суддівську винагороду для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проте відповідач відмовив у видачі такої довідки з тих підстав, що Рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020р. №2-р/2020 не врегульовує питання правового статусу суддів Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою суду від 29.09.2023р. відкрито провадження в справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, не зважаючи на те, що був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відтак, суд, з урахуванням приписів ст. 162 КАС України, здійснюватиме розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

13.06.2005р. позивачка на підставі постанови ВРУ від 02.06.2005р. №2638-IV була обрана суддею Вищого адміністративного суду України.

08.10.2009р. позивачку звільнено у відставку з посади судді Вищого адміністративного суду України згідно постанови ВРУ від 08.10.2009р. №1635-VI (додаток 3) у зв`язку із поданням заяви про відставку.

З жовтня 2009р. позивачка перебуває на обліку в органах ПФУ за місцем проживання та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

У зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020р. щодо неконституційності п. 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402, позивачка звернулась до відповідача із заявою від 18.07.2023р. (зареєстровано 25.07.2023р. за вх. №33/0/18-23) про видачу довідки про розмір суддівської винагороди за відповідною посадою за період з лютого 2020р. по липень 2023р. для проведення перерахунку її довічного грошового утримання.

Листом ВАСУ від 22.08.2023р. позивачці відмовлено у наданні такої довідки, оскільки відсутні нормативно визначені підстави.

Вважаючи відмову відповідача видати довідку про суддівську винагороду протиправною та такою, що не ґрунтується на чинному законодавстві, позивач звернувся з позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Щодо підстав для видачі запитуваної позивачкою довідки про про суддівську винагороду з 19.02.2020р.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, зокрема для отримання довічного грошового утримання з такого розміру суддівської винагороди суддя мав успішно пройти кваліфікаційне оцінювання та відпрацювати відповідний період (три роки) після проходження такого кваліфікаційного оцінювання на посаді судді.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020р. у справі №2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

Згідно з частиною першою статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 19.02.2020р., тобто наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивачки, як судді, яка вийшла у відставку та отримує довічне грошове утримання виникло право (правова підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII та право звернутися за отриманням нової довідки про розмір суддівської винагороди.

Відтак, позовні вимоги у частині видачі позивачці оновленої довідки про суддівську винагороду з 19.02.2020р. по 18.07.2023р. (дата звернення до відповідача із заявою про видачу відповідної довідки) підлягають задоволенню.

Стосовно видачі довідки про суддівську винагороду судді, обчислену на підставі статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового посадового окладу судді Верховного у розмірі 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 31 Закону №2453-VI, яка діяла до набрання чинності Законом №1402-VIII, у системі загальної юрисдикції діяли вищі спеціалізовані суди як суди касаційної інстанції з розгляду цивільних і кримінальних, господарських, адміністративних справ.

У Законі №1402-VIII вищі спеціалізовані суди касаційної інстанції, якими були Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України та Вищий адміністративний суд України, не передбачені.

Водночас, Законом №1402-VIII, який підлягає виключному застосуванню при визначені розміру суддівської винагороди судді, закріплено порядок визначення посадового окладу як складової частини суддівської винагороди для суддів першої, апеляційної інстанцій, вищих спеціалізованих судів та Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що при вирішенні питання про наявність у позивача права на отримання нової довідки про суддівську нагороду, обчислену відповідно до статті 135 Закону №1402-VIII, необхідно встановити відповідність посади судді Вищого адміністративного суду України посаді судді Верховного Суду

Так, рішенням Конституційного Суду України від 11.03.2010 № 8-рп/2010 встановлено, що вищі спеціалізовані суди (у тому числі Вищий адміністративний суд України) здійснювали повноваження судів касаційної інстанції стосовно рішень відповідних спеціалізованих судів, тобто були судами касаційної інстанції.

У даному рішенні Конституційний Суд України визначив, що конституційний статус Верховного Суду України не передбачав наділення його законодавцем повноваженнями суду касаційної інстанції щодо рішень вищих спеціалізованих судів, які реалізували повноваження касаційної інстанції.

На думку Конституційного Суду України, визначення у положенні пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України як однієї з основних засад судочинства " забезпечення ... касаційного оскарження рішення суду" у системному зв`язку з положеннями частини першої статті 8, статті 125 Основного Закону України означало лише одноразове касаційне оскарження та перегляд рішення суду.

Таким чином, Конституційним Судом України було встановлено, що до початку судової реформи, запровадженої Законом №1402-VIII, в судовій системі України існував лише один рівень касаційних судів - вищі спеціалізовані суди (ВАСУ, ВГСУ, ВССУ), у той час як відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011, Верховний Суд України у сфері правосуддя не був судом касаційної інстанції, оскільки переглядав справи лише з підстав неоднакового застосування судами (судом) касаційної інстанції однієї і тієї ж норми матеріального права у подібних правовідносинах у порядку, передбаченому процесуальним законом, а також у разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Варто зазначити, що після ліквідації вищих спеціалізованих судів відповідно до Закону №1402-VIII, єдиним судом касаційної інстанції є Верховний Суд, який відповідно до статті 36 закону №1402-VIII, здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом.

Згідно із статтею 37 Закону України №1402-VIII у складі Верховного Суду діють Касаційний адміністративний суд; Касаційний господарський суд; Касаційний кримінальний суд; Касаційний цивільний суд, які за своїми функціями повністю дублюють функції вищих спеціалізованих судів, які вони мали до початку роботи Верховного Суду.

Судді касаційних судів у складі Верховного Суду виконують ті ж самі функції суддів касаційної інстанції, які до виходу у відставку виконували судді вищих спеціалізованих судів, у тому числі, судді Вищого адміністративного суду України.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя.

Отже, судді Верховного Суду на даний момент є повноважними, на відміну від суддів Вищого адміністративного суду України, які з 15.12.2017 не здійснюють повноваження.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020 наголосив, що встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Не дивлячись на те, що рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 було ухвалено ще у лютому 2020 року, судді Вищого адміністративного суду України у відставці отримують щомісячне довічне грошове утримання, виходячи з розміру посадового окладу суддів, які продовжують перебувати у штаті Вищого адміністративного суду України, але не здійснюють правосуддя. Тобто, на сьогодні розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які до виходу у відставку працювали суддями Вищого адміністративного суду України, протиправно визначається не на підставі статті 142 Закону №1402-VIII, а на підставі Закону №2453-VI, виходячи з базового посадового окладу 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На переконання суду, така ситуація порушує права та законні інтереси позивачки як судді, яка до виходу у відставку працювала суддею суду касаційної інстанції, а також гарантії суддівської незалежності, оскільки розмір його щомісячного довічного грошового утримання є меншим, ніж розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку з посад суддів місцевих та апеляційних судів.

Тобто, до суддів у відставці, які працювали суддями Вищого адміністративного суду України, застосовується дискримінаційний підхід під час нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутність факту внесення змін до законодавства в частині визначення правового статусу суддів Вищого адміністративного суду у відставці в контексті системи правосуддя, встановленої Законом №1402-VIII, не може бути підставою для порушення права позивачки на отримання довічного грошового утримання у належному розмірі, та не може бути перешкодою для визначення розміру суддівської винагороди, виходячи з базового посадового окладу судді Верхового Суду, адже фактично Вищий адміністративний суд України та Верховний Суд є однією ланкою судів касаційної інстанції.

Таким чином, Вищий адміністративний суд України мав видати позивачці довідку про суддівську винагороду для призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці із зазначенням посадового окладу судді Верховного Суду, як єдиної категорії суддів, які є: 1) повноважними; 2) розмір суддівської винагороди яких встановлено Законом №1402-VIII; 3) посада яких є відповідною для суддів Вищого адміністративного суду України.

Натомість, Вищий адміністративний суд України, діяльність якого на даний момент є припиненою та який перебуває у стані ліквідації, надаючи спірну відмову у видачі позивачці запитуваної довідки, не врахував зазначених положень законодавства та протиправно керувався положеннями пункту 7 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, яким встановлено, що з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначалися Законом №2453-VI.

Отже, після виходу у відставку позивачка набула право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402-VIII, виходячи з розміру посадового окладу судді Верховного Суду, а саме - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Підставою для реалізації зазначеного вище права є довідка про розмір суддівської винагороди, яка повинна видаватися судом, з якого позивачка вийшла у відставку, тобто Вищим адміністративним судом України.

Форма зазначеної довідки, затверджена Порядком подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за № 200/14891.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Вищий адміністративний суд України протиправно не видав позивачці нову довідку про суддівську винагороду судді Вищого адміністративного суду України, передбачену Розділом ІІ Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 р. № 3-1, обчислену на підставі статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового посадового окладу судді у розмірі 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Тому, суд зобов`язує Вищий адміністративний суд України видати позивачці нову довідку про суддівську винагороду судді Вищого адміністративного суду України, передбачену Розділом ІІ Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 р. №3-1, обчислену на підставі статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, виходячи з базового посадового окладу судді Верховного Суду у розмірі 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Отже, позовні вимоги у наведеній вище частині підлягають задоволенню.

Суд вважає за необхідне врахувати, що рішенням Ради суддів України від 03.09.2021р. №34 "Про розгляд пропозицій ПФУ щодо порядку перерахунку щомісячного грошового утримання" зазначається, що, враховуючи тривалу законодавчу невизначеність відповідної посади, за якою має визначатись розмір суддівської винагороди суддям ВСУ, вищих спеціалізованих судів (ВАС, ВГС, ВСС) у відставці для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі системного аналізу норм законодавства та рішень КС, на виконання функцій, покладених ст.133 закону "Про судоустрій і статус суддів", РСУ дійшла висновку про те, що посада, за якою повинен визначатись розмір суддівської винагороди судді ВСУ, вищих спеціалізованих судів (ВАС, ВГС, ВСС) у відставці, є посада судді ВС.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, за звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 3220,80 грн.

Оскільки позов задоволено, а ухвалою суду від 29.09.2023р. позивачці повернуто сплачений збір на суму переплати в розмірі 1073,60 грн., то суд присуджує на користь позивачки судові витрати (судовий збір) на суму 2147,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Вищого адміністративного суду України в особі Ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України (місцезнаходження: 01029, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корпус 5; ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, буд. 16, індекс: 04053; ), про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Вищого адміністративного суду України в особі Ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України (місцезнаходження: 01029, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корпус 5; ) у видачі довідки про суддівську винагороду судді у відставці ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) згідно поданої нею заяви від 18.07.2023р. (зареєстровано 25.07.2023р. за вх. №33/0/18-23).

3. Зобов`язати Вищий адміністративний суд України в особі Ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України (місцезнаходження: 01029, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корпус 5; ) видати ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) довідку про суддівську винагороду судді Вищого адміністративного суду України за період з 19.02.2020р. по 18.07.2023р., передбачену Розділом ІІ Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008р. №3-1, та обчислену на підставі статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. №1402-VIII, виходячи з базового посадового окладу судді Верховного Суду у розмірі 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 (двадцять) коп. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Вищого адміністративного суду України в особі Ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України (місцезнаходження: 01029, м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корпус 5; ).

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.