Справа № 480/4718/22
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2023 року Суми Справа № 480/4718/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидорука А.І.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України,
про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Стислий виклад позицій сторін. Процесуальні дії у справі та заяви сторін.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток/грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у сумі 361761,49 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач не виплатив позивачу у повному обсязі одноразову грошову допомогу у день звільнення 26.03.2020, а виплатив її тільки 24.06.2022. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.03.2020 по 23.06.2022.
22.08.2022 судом було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
11.08.2022 від відповідача до суду надішов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.
Відзив мотивований тим, що питання компенсації частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати регулюється Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", а не нормами ст.ст. 116, 117 КЗпП України. Тому застосуванню підлягають саме норми спеціального закону, а не норми КЗпП України. Вказує, що норма ст. 117 КЗпП України не підлягає застосуванню, оскільки одноразова грошова допомога при звільненні не є виплатою, яка виплачується при звільненні з військової служби. Зазначає, що коли судом присуджено виплатити несвоєчасну заробітну плату, позивач не має права на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок, а зобов`язання відповідача виплатити заборгованість із заробітної плати замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача.
Обставини, які встановлені судом.
Наказом відповідача від 25.03.2020 № 79 дск, позивача 26.03.2020 виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення (а.с.14).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/2847/21 від 27.08.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99227513), яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103186555), зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України ''Про соціальний і правовий захист війстковослужбовців та членів їх сімей'', у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

24.06.2022 на банківський рахунок позивача було перераховано виплату на виконання рішення суду у розмірі 61384,81 грн (а.с.7).

Розмір грошового забезпечення позивача за січень 2020 року складає 15373,41 грн, а у лютому 2020 року - 15796,41 грн, що підтверджується довідкою відповідача (з.б.а.с.7).

У зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні позивач звернувся до суду з даним позовом.

Висновки суду та їх мотиви.

Відповідно до норми ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 01.01.1992 № 2262-ХІІ одноразова грошова допомога виплачується саме при звільненні.

Спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату всіх належних сум, тому застосуванню підлягають норми КЗпП України, як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення осіб зі служби в поліції.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 47 КЗпП України (в редакції чинній на момент звільнення позивача зі служби) роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Приписом ст. 116 КЗпП України (в редакції чинній на момент звільнення позивача зі служби) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В той же час, відповідач не сплатив одноразову грошову допомогу при звільненні у день звільнення позивача (26.03.2020), а перерахував її тільки 24.06.2022.

Факт такої бездіяльності відповідача встановлено рішенням суду у справі № 480/2847/21, яке набрало законної сили, а тому в силу норми ч. 4 ст. 78 КАС України не доказується у даній справі.

Відповідно до норми ст. 117 КЗпП України (в редакції Закону № 2352-ІХ від 01.07.2022) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений ч. 1 цієї статті.

Відтак, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Суд застосовує норму ст. 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-ІХ від 01.07.2022, а не в попередній редакції, оскільки з вимогами про стягнення середнього заробітку позивач не звертався до суду у справі № 480/2847/21, а звернувся лише 21.07.2022.

Нормою ст. 27 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Згідно абзацу 4 п. 2 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За приписами пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В даному випадку середній заробіток обчислюється виходячи з календарних днів, оскільки грошове забезпечення виплачується саме за календарні дні служби.

В матеріалах справи міститься довідка відповідача від 18.07.2022 № 40/51/11-152 про доходи позивача, згідно якої сума заробітної плати позивача за січень 2020 року складає 15373,41 грн, а за лютий 2020 - 15796,41 грн (з.б.а.с.7). У січні 2020 року було 31 к.д., а у лютому 2020 року - 29 к.д. Тому середньоденний заробіток позивача складає 519,50 грн, з розрахунку (15373,41 + 15796,41)/(31+29).

Період затримки виплати з 27.03.2020 по 23.06.2022 складає 818 календарних днів, оскільки у період з 27.03.2020 по 31.12.2020 було 279 к.д., у 2021 році - 365 к.д., у період з 01.01.2022 по 23.06.2022 - 174 к.д. Отже розмір середнього заробітку за весь період затримки складає 424 951 грн, з розрахунку 519,50 х 818.

При цьому, судом не приймається розрахунок відповідача наведений у позові, оскільки ним помилково застосовано заробітну плату за лютий 2020 року у сумі 31376,31 грн, з розрахунку 15796,41+15579,90, а не 15796,41 грн.

Суд звертає увагу, що в силу норми п. 4 Порядку сума у розмірі 15579,90 грн не враховується при обчисленні середньої заробітної палати, що вбачається із довідки відповідача (з.б.а.с.7).

Натомість розмір середнього заробітку позивача за 6 місяців, на який він має право в силу закону складає 95588 грн, із розрахунку 519,50 грн х 184, де 184 - кількість календарних днів у період з 27.03.2020 по 26.09.2020.

Враховуючи позиції сторін щодо права суду зменшити розмір середнього заробітку, з урахуванням прохальної частини позову, суд зазначає наступне.

Позивач в даній справі має право отримати середній заробіток за затримку в сумі 95588 грн, проте,з урахуванням принципів співмірності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити його розмір до 61384,81 грн (несвоєчасно виплаченої суми), виходячи з наступного.

У справі № 480/2847/21 позивач не заявляв вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку. Період затримки виплати складає 819 календарних днів. Сума середнього заробітку за затримку (95588 грн), на який позивач має право більше ніж у 1,5 рази перевищує несвоєчасно виплачену суму при звільненні (61384,81 грн), а сума, яку позивач просить суд стягнути в позовній заяві, взагалі перевищує несвоєчасно виплачену суму в 5,89 рази. Крім того, відповідач є військовим формуванням, яке задіяне в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони та фінансується за рахунок Державного бюджету України. Також, судом повинні бути враховані як інтереси позивача так і інтереси його колишнього роботодавця.

Суд звертає увагу сторін спору, що факт невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в день звільнення не заперечується відповідачем.

При цьому, відповідач, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів правомірність своєї поведінки, не надав жодного належного доказу на підтвердження правомірності своєї бездіяльності, в частині невиплати позивачу середнього заробітку за затримку виплати всіх належних сум при звільненні.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав людини.

Позивач просить суд лише стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, однак не просить визнати бездіяльність відповідача протиправною.

З урахуванням встановлених фактичних обставини даної справи, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача та задовольняє їх частково, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення з нього середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 61384,81 грн, оскільки відповідач допустив протиправну бездіяльність, в частині невиплати позивачу середнього заробітку за час такої затримки, яка не відповідає критеріям правомірності, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України.

VІ. Судові витрати

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", то питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у невиплаті ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середнє грошове забезпечення час затримки розрахунку при звільненні, за період з 27.03.2020 по 23.06.2022 у розмірі 61384 (шістдесят одна тисяча триста вісімдесят чотири) грн 81 (вісімдесят одну) коп.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено та підписано суддею 07.12.2023.

Суддя А.І. Сидорук