Справа № 160/24906/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, щодо відмови у наданні ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ, а також у видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ».
- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України надати ОСОБА_1 статус ветерана органів внутрішніх справ, та видати через Державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області», в особі його структурного підрозділу - сектору із соціально- гуманітарних питань, посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ».
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність відмови відповідача у наданні позивачу статусу ветерана органів внутрішніх справ. Так, рішеннями судів вже фактично підтверджено право позивача на отримання посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, однак відповідачем такі висновки суду залишено поза увагою.
09 жовтня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що згідно п. 1 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24.03.2018 року №203/98-ВР (далі Закон №203/98-ВР) ветеранами військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:
- які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 року у справі №160/16157/21 постановлено, зокрема: зобов`язати Головне управління МВС України в Дніпропетровській області та Державну установу «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» зарахувати до вислуги років ОСОБА_1 , час вимушеного прогулу в період з 05.11.2014 року по 01.03.2021 року та врахувати середньомісячне грошове забезпечення у розмірі 10515,09 грн. (з розрахунку: 10795,78 грн. - 1619,37 грн. (15% податок на доходи фізичних осіб), 1619,37 грн. (компенсація податку на доходи фізичних осіб), 280,69 грн. (єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (2,6%); зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та Державну установу «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» направити заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та всі необхідні документи, затверджені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 30.01.2007 року № 3-1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 року у справі №160/20218/22 постановлено, зокрема: зобов`язати Державну установу «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» направити заяву ОСОБА_1 про визнання ветераном органів внутрішніх справ України та видачу посвідчення і нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» від 17.10.2022 (вх. № 4489 від 18.10.2022) з доданими документами до Департаменту пенсійних питань та соціального захисту МВС України.

Листом відповідача від 22.08.2023 року №60194/49-16022-2023 відповідач повідомив, що період вимушеного прогулу позивача зараховано до стажу служби позивача згідно рішення суду у справі №160/16157/21, при цьому вказав, що згідно Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2003 року №4-рп/2003, в якому розмежовуються поняття «бездоганна служба» та «вислуга років», як окремі підстави визнання осіб ветеранами органів внутрішніх справ. В свою чергу факт поновлення особи на посаді означає, що у період вимушеного прогулу особа проходила службу в органах внутрішніх справ, безпосередньо саме зарахування до вислуги років вимушеного прогулу є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав працівника. Відтак, період вимушеного прогулу позивача, зарахований до вислуги років, не може автоматично вважатися бездоганною службою у цей період та враховуватися під час прийняття рішення про надання статусу ветерана органів внутрішніх справ. Відповідно, позивач не має достатньої вислуги років бездоганної служби.

Не погодившись з такою правовою поведінкою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Закону №203/98-ВР ветеранами військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визнаються громадяни України:

1) які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Фактично, спірним в цій справі є поширення на позивача вищевказаного нормативного положення, в т.ч. в аспекті обчислення його вислуги років згідно рішення суду як бездоганної, без фактичного її несення у відповідний період.

Поновлення на посаді означає поновлення у всіх порушених раніше правах, а також те, що у період вимушеного прогулу особа вважається такою, що проходила службу в органах внутрішніх справ, відтак відповідний період має зараховуватися до вислуги років, адже це є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав працівника.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021 року у справі №160/1139/21, цей же правовий висновок застосовано до юридичної ситуації позивача у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 року у справі №160/16157/21.

Право позивача на врахування відповідної вислуги для отримання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» визнано в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 року у справі №160/20218/22, яке набрало законної сили 22.06.2023 року.

Передусім суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 року у справі №160/20218/22 встановлено наступну обставину щодо позивача:

« 43.Враховуючи викладене, а також зважаючи на відповідність позивача критеріям, необхідним для надання статусу ветерана органів внутрішніх справ (у тому числі, щодо відсутності відомостей на спростування бездоганної служби позивача), виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд виходить за межі позову, та зазначає, що не направлення ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» заяви позивача з доданими документами до Департаменту пенсійних питань та соціального захисту МВС України, є протиправним. На захист порушеного права позивача Державну установу належить зобов`язати передати заяву позивача з доданими документами до вказаного структурного підрозділу МВС України для видачі посвідчення та нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» позивачу».

Доводи відповідача в цій справі, а також обґрунтування листа від 22.08.2023 року №60194/49-16022-2023 фактично мають ревізійний характер стосовно висновку рішення суду у справі №160/20218/22 про відповідність позивача критеріям, необхідним для надання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ». Проте, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 року у справі №160/20218/22 набрало законної сили 22.06.2023 року та має обов`язковий характер згідно п. 9 ст. 129 Конституції України, в т.ч. в частині встановлених судом обставин справи стосовно позивача, які мають преюдиційний характер для цього спору.

Отже, заперечення відповідача є необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи, адже стосовно позивача вже встановлено факт відповідності критеріям, необхідним для надання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ». Як наслідок, відповідач позбавлений можливості заперечувати відповідність позивача таким критеріям, оскільки такий факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Суд вважає за необхідне надати відповіді на доводи відповідача в цій частині. Передусім суд констатує відсутність будь-яких змістовних доводів відповідача про те, що служба позивача не відповідала характеристиці «бездоганна», жодні конкретні докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні.

Використана відповідачем в листі від 22.08.2023 року №60194/49-16022-2023 конструкція «вислуга років бездоганної служби» не передбачена законодавством, в зв`язку з чим не може використовуватися при вирішенні питання про відповідність особи критеріям для надання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ».

Так, дійсно, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2003 року у справі № 4-рп/2003 визначено, що з тексту статті 5 Закону очевидно, що ветеранами органів внутрішніх справ визнаються особи за умови наявності таких фактів:

громадянство України;

бездоганна служба;

25 і більше років вислуги у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні); звільнення в запас або у відставку: а) відповідно до законодавства України, б) відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР, в) відповідно до законодавства держав СНД.

Конструкція п. 1 ст. 5 Закону №203/98-ВР передбачає, що служба особи має бути бездоганною як така, однак не створює критерію «бездоганної вислуги років» певної тривалості.

Відповідачем на виконання ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено не бездоганність служби позивача.

Та обставина, що частина вислуги років позивача існує згідно рішення суду, а не згідно її безпосереднього фактичного несення, не позбавляє службу позивача як таку властивості бездоганної. В свою чергу законодавством вимагається наявність саме бездоганної служби як такої (відсутність порушень, які б спростовували таку властивість), відповідачем не надано жодного конкретного посилання на прояви небездоганної поведінки відповідача.

Окремо суд зауважує, що правозастосування відповідача, яке зводиться до позбавлення особи права на отримання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» через неможливість фактично відслужити належну вислугу років в результаті протиправного звільнення, є необґрунтованим та не відповідає засадам та завданню адміністративного судочинства.

Так, зарахована на виконання рішення суду тривалість вислуги років дійсно не передбачає фактичного її несення (безпосереднє виконання посадових обов`язків), однак це зумовлено виключно правової поведінкою роботодавця, який протиправно звільнив позивача, а не діями самого позивача. Відповідно, відновлюючи правове становище особи шляхом зарахування до її вислуги періоду вимушеного прогулу, таке відновлення передбачає в т.ч. і відновлення права особи на отримання статусу «Ветерана органів внутрішніх справ», що передбачає надання його службі (за відсутності підтверджених проявів небездоганної служби) властивості бездоганної, в т.ч. періоду служби (періоду вислуги років), який зараховано на підставі рішення суду. Зворотній підхід передбачав би нездійснення остаточного відновлення прав позивача згідно рішення суду у справі №160/16157/21. Також зворотній підхід створював би штучну можливість роботодавцю позбавляти осіб права на отримання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» шляхом їх звільнення без правових підстав.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Вищевикладене враховано в аспекті положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно положень якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (п. 1); з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3); добросовісно (п. 5); розсудливо (п. 6); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).

Відповідачем вищевикладених вимог не дотримано, в зв`язку з чим порушено право позивача на отримання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ».

Щодо зобов`язання відповідача надати позивачу статус «Ветеран внутрішніх справ».

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 22.06.2023 року у справі № 480/4288/21, від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21.

В цій справі відповідач реалізував дискреційні повноваження в неналежний спосіб, допустивши порушення законодавства та прав позивача. При цьому як в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 року у справі №160/20218/22, так і в рішенні суду в цій справі констатовано право позивача на отримання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ».

Як наслідок, у відповідача не існує іншого варіанту правомірної поведінки, окрім надання позивачу такого статусу. Відповідно, судом не здійснюється втручання в дискреційні повноваження відповідача.

Суд зазначає, що за обставин цієї справи відповідачем вчинено не дії щодо відмови у наданні позивачу спірного статусу, а надано відмову у наданні такого статусу, оформлену листом від 22.08.2023 року №60194/49-16022-2023. Відповідно, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій та з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнає протиправною відмову відповідача у наданні такого статусу.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд також зауважує, що задовольняє позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства, що забезпечити ефективний захист прав позивача.

Щодо судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією від 28.09.2023 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у наданні ОСОБА_1 статусу ветерана органів внутрішніх справ, а також у видачі посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудного знаку «Ветеран органів внутрішніх справ», викладену в листі від 22.08.2023 року №60194/49-16022-2023.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України надати ОСОБА_1 статус ветерана органів внутрішніх справ та видати посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудний знак «Ветеран органів внутрішніх справ».

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко