Справа № 360/1171/23
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2023-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2023 року Справа№360/1171/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні (у письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 до Луганського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України, про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Луганського окружного адміністративного суду (далі відповідач-1) , Державної судової адміністрації України (далі Відповідач-2, ДСА України), в якій просить суд:

визнати протиправними дії Луганського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення у 2021-2023 роках, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн.;

зобов`язати Луганський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату належних їй суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2023 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн., у 2022 році 2481,00 грн., у 2023 році 2684,00 грн.;

визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належної їй суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2023 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн., у 2022 році 2481,00 грн., у 2023 році 2684,00 грн.;

зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування виплати належної їй суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021-2023 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн., у 2022 році 2481,00 грн., у 2023 році 2684,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка працює на посаді судді Луганського окружного адміністративного суду з 06.05.2008. Починаючи з 01.01.2021 й до тепер позивачка отримує суддівську винагороду у розмірі, що не відповідає розміру, встановленому Законом України «Про судоустрій та статус суддів», а саме відповідач нараховував суддівську винагороду, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року у розмірі 2 102,00 грн. При цьому, відповідно до приписів спеціального законодавства, відповідач був зобов`язаний нараховувати суддівську винагороду, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 2 270,00 грн. на 01.01.2022 2 481,00 грн., на 01.01.2023 2 684,00 грн. Також, як наслідок, відповідачем-1 неправильно розраховано розмір допомоги на оздоровлення за 2021-2023 роки, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року у розмірі 2 102,00 грн. Водночас ДСА України, як головний розпорядник коштів, починаючи з 01.01.2021 і до тепер допускає протиправну бездіяльність щодо незабезпечення фінансування виплат належної позивачці суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення.

У зв`язку із цим, позивачка не погоджується із сумою виплаченої їй суддівської винагороди та вважає, що відповідачами порушено її право на належне матеріальне забезпечення, а тому звернулась до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 справу № 360/1171/23 передано голові Луганського окружного адміністративного суду для направлення її до суду вищої інстанції щодо визначення підсудності.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2023 визначено підсудність справи № 360/1171/23 за Донецьким окружним адміністративним судом. Адміністративну справу № 360/1171/23 передано на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 360/1171/23. Розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 КАС України, витребувано у відповідачів докази у справі.

Сторони у справі з клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) до суду не звертались.

Відповідачем-1 надано відзив на позовну заяву, де зазначено про необґрунтованість доводів позивачки та викладено прохання у задоволенні її вимог відмовити, з огляду на таке.

Луганський окружний адміністративний суд є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та здійснює платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Сума коштів відповідно до затвердженого ДСА кошторису та щомісячного розпису видатків на 2021-2023 роки була недостатньою для забезпечення виплати позивачці суддівської винагороди, обчисленої із урахуванням прожиткового мінімуму величиною 2270,00 грн., 2481,00 грн. та 2 684,00 грн.

Отже, дії відповідача-1 щодо нарахування позивачці суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення відповідали Законам України про Державний бюджет на відповідні роки, а тому не є протиправними.

ДСА України, у встановлений судом строк, відзиву на позовну заяву надано не було, ухвала суду про відкриття провадження у справі отримана відповідачем-2 30.10.2023 про що свідчить довідка про доставку судової кореспонденції до електронного кабінету користувача ЕС.

Клопотань про продовження строку на надання відзиву відповідачем-2 до суду не подавалось.

Ураховуючи, що неподання відзиву розгляду справи не перешкоджає, суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів. (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Судом установлено такі фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , громадянка України, паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Указом Президента України від 15.04.2008 № 362/2009 позивачку призначено на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду.

Постановою Верховної Ради України від 18.04.2013 № 208-VII «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрана на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду безстроково.

Відповідно довідки Луганського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 № 02-23/246/2023 штатні розписи Луганського окружного адміністративного суду на 2021 2023 роки складені відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з посадовим окладом судді з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 2 102,00 грн. Оклад судді у 2021, 2022, 2023 роках складав 69 366,00 грн.

Суддівська винагорода та допомога на оздоровлення ОСОБА_1 у 2021, 2022, 2023 роках були нараховані відповідно до штатного розпису суду.

На дату видачі цієї довідки посадовий оклад судді не змінювався.

Вказані обставини підтверджуються довідками про доходи ОСОБА_1 за період 2021-2023 роки.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Щодо строку звернення до суду.

Пунктом 18 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ (дата набрання чинності 19.07.2022) внесено зміни до таких законодавчих актів України: у Кодексі законів про працю України назву та частину другу статті 233 викладено в такій редакції:

"Стаття 233.Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, з 19.07.2022 законодавцем установлено, що строк звернення до суду у справах про вирішення трудового спору є тримісячний строк.

Таким чином спірні правовідносини, що виникли до 19.07.2022 строком звернення не обмежуються.

Водночас п. 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 внесено такі зміни:

1. У пункті 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. №338 слово квітня замінити словом червня.

2. У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 слово квітня замінити словом червня.

Верховним Судом у подібних правовідносинах вказано, що запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. (постанова від 25.04.2023 справа № 380/15245/22).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» постановлено відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Тобто строки, визначені нормою ст. 233 КЗпП України, слід застосовувати з 01.07.2023.

До суду із даним позовом ОСОБА_1 звернулась 29.09.2023, тобто у межах 3-місячного строку, визначеного ст. 233 КЗпП України (з 01.07.2023).

Ураховуючи викладене, підстави вважати, що позивачка пропустила строк звернення до суду відсутні.

Щодо суті спірних правовідносин

Стаття 130 Конституції України.

Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі Закон № 1402)

Стаття 4.

1. Судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

2. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Стаття 48.

5. Незалежність судді забезпечується, зокрема:

7) окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом;

8) належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді;

Стаття 135.

1. Суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

2. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

3. Базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

9. Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Стаття 136.

1. Суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-ІІІ (далі Закон № 2017) передбачено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. (ст. 1)

Відповідно ст. 2 Закону № 2017 передбачено, що на основі соціальних стандартів визначаються розміри основних соціальних гарантій: мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком, інших видів соціальних виплат і допомоги.

Принципами формування державних соціальних стандартів і нормативів, зокрема, є забезпечення визначених Конституцією України соціальних прав та державних соціальних гарантій достатнього життєвого рівня для кожного; законодавчого встановлення найважливіших державних соціальних стандартів і нормативів; диференційованого за соціально-демографічними ознаками підходу до визначення нормативів; (ст. 3 Закону)

Статтею 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Водночас метою встановлення державних соціальних стандартів у сфері доходів населення є, серед іншого, визначення розмірів державних соціальних гарантій у сфері оплати праці. (ст. 7 Закону № 2017)

Відповідно ст. 20 Закону № 2017 розрахунки і обґрунтування до показників видатків на соціальні цілі у проектах Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів здійснюються на підставі державних соціальних стандартів, визначених відповідно до цього Закону.

Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-ХІV (далі Закон № 966) передбачено, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Статтею 2 вказаного Закону, установлено, що прожитковий мінімум застосовується, зокрема, для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-ІХ (далі Закон № 1082)

Стаття 7. Установити у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні;

Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-ІХ (далі Закон № 1928)

Стаття 7. Установити у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 № 2710-ІХ (далі Закон № 2710)

Стаття 7. Установити з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2684 гривні;

працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні;

Висновки суду.

Отже, на підставі викладеного суд дійшов висновку, що прожитковий мінімум є базовою державною соціальною гарантією серед іншого для визначення розмірів заробітної плати (грошового забезпечення).

При цьому прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Тобто обсяг прожиткового мінімуму містить два елементи фізіологічний та соціальний. Фізіологічний мінімум це вартісне вираження матеріальних цінностей, необхідних для існування людини та соціальну частину певний набір духовних цінностей мінімально прийнятого рівня життя.

У свою чергу обсяг фізіологічних та соціальних потреб визначається в залежності від соціально-демографічної групи до якої належить особа. Законодавець виділяє такі основні соціально-демографічні групи: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Поряд із цим у законодавстві відсутня, як окрема соціально-демографічна група працездатних осіб судді.

Звідси суд вважає, що застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу судді є дискримінаційним та таким, що не відповідає ст. 17 Конституції України та законодавству України щодо державних соціальних стандартів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.07.2023 у справі № 140/5481/22.

Крім того, згідно із висновками Верховного Суду у цій категорії спорів Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом № 1402-VIII (постанови від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21, від 30.11.2021 у справі № 360/503/21, від 02.06.2023 у справі № 400/4904/21, від 27.07.2023 у справі №240/3795/22, від 20.11.2023 справа № 120/709/22-а).

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня відповідного календарного року на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), на підставі абзацу 5 статті 7 Закону № 1082-IX, Закону № 1982-IX та Закону № 2710 була неправомірною.

Виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

Щодо способу захисту порушеного права, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 148 Закону № 1402-VІІІ, Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА.

Відповідно до статті 149 Закону №1402-VІІІ суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Повноваження та види розпорядників бюджетних коштів визначені статтею 22 Бюджетного кодексу України (далі - БК України), відповідно до частини першої якої, за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, Державна судова адміністрація України, , інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників (пункт 1 частини другої статті 22 БК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема, отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань (пункт 3); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством (пункт 4).

Частиною першою статті 23 БК України встановлено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Висновки суду щодо способу захисту порушеного права.

У постановах Верховного Суду у справах №400/2031/21 та № 360/503/21 суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність направлення їх на новий розгляд через те, що у цих справах позови були пред`явлені до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (територіального органу ДСА), що здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі (на 2021 рік). Разом з тим, зважаючи на положення статей 148, 149 Закону №1402 у системному взаємозв`язку з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 БК України виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України, процесуальний статус якого був у цих справах визначений в якості третьої особи.

У постанові Верховного Суду від 15.08.2023 у справі № 120/19262/21-а наведено такі правові висновки: «… у системному взаємозв`язку з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 БК України виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України, процесуальний статус якого був у цих справах визначений в якості третьої особи. Ураховуючи те, що у цій справі ДСА України має статус відповідача і суд першої інстанції зобов`язав його, як головного розпорядника коштів, вирішити питання щодо фінансування спірних виплат, Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.».

Ураховуючи викладене належним способом захисту порушеного права позивачки на належне грошове забезпечення є зобов`язання ДСА України здійснити фінансування Луганського окружного адміністративного суду з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів для проведення виплати судді Луганського окружного адміністративного суду суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року (включно) та допомоги на оздоровлення за 2021 2023 року, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2481,00 грн за 2021 рік, у розмірі 2481,00 грн. за 2022 рік та у розмірі 2684,00 грн. за 2023 рік, з урахуванням раніше виплачених сум та зобов`язання Луганського окружного адміністративного суду нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Луганського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 по 30 листопада 2023 року та грошову допомогу на оздоровлення за 2021 2023 роки, обчисленої виходячи з базового розміру посадового окладу судді, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2481,00 грн за 2021 рік, у розмірі 2481,00 грн за 2022 рік та у розмірі 2684,00 грн. за 2023 рік, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Підстави для розподілу судового збору відсутні, оскільки позивачка звільнена від його сплати. Про інші судові витрати суду не заявлено. (ст. 139 КАС України)

Керуючись статями 9, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Луганського окружного адміністративного суду (вул. Космонавтів, будинок 18, місто Сєвєродонецьк, Луганська область, 93402 ), Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Луганського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року та допомоги на оздоровлення у 2021-2023 роках, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у сумі 2102,00 грн.

Зобов`язати Луганський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату належних суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021-2023 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн., у 2022 році 2481,00 грн., у 2023 році 2684,00 грн.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування виплати належної ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року 30 листопада 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021-2023 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн., у 2022 році 2481,00 грн., у 2023 році 2684,00 грн.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування виплати належної ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2023 року та допомоги на оздоровлення за 2021-2023 роки, зі здійсненням всіх передбачених законодавством нарахувань, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі: у 2021 році 2270,00 грн., у 2022 році 2481,00 грн., у 2023 році 2684,00 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 08.12.2023.

Суддя І.В. Буряк