Справа № 380/2254/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 380/2254/23 пров. № А/857/16253/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року у справі №380/2254/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (головуючий суддя першої інстанції Кедик М.В., час ухвалення у порядку письмового провадження, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 07.08.2023р.),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.09.2022 № 1-1306, яким визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік в загальному розмірі 59 710,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому на праві власності належить будинок, загальною площею 578,5 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114158032. 13.10.2022 позивачу надійшло податкове повідомлення-рішення від 05.09.2022 № 1-1306 ГУ ДПС у Львівській області, яким відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 256.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2021 рік на суму 59 710,00 грн. З вказаного податкового повідомлення-рішення вбачається, що за 2021 рік ОСОБА_2 нараховано 59 710,00 грн податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, розрахунку податкового зобов`язання за 2021 рік відповідачем, до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №1-1306 від 05.09.2022 не долучено. У випадку відповідачем не враховано, що будинок загальною площею 578,5 кв. м, що знаходиться за вказаною вище адресою складається із 185,9 кв.м житлової площі, 392,6 кв.м - нежитлова площа, у яку входить, зокрема, приміщення майстерень, що підтверджується технічним паспортом від 29.01.2013 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого чайна щодо об`єкта нерухомого майна № 315597078. Тому, збільшення позивачу суми податку, що підлягає сплаті на 25000 грн є безпідставним. Таким чином, з огляду на те, що розрахунок суми податкового зобов`язання в оспорюваному податковому повідомленні-рішенні зроблений неправильно та з урахуванням того, що суд немає повноважень самостійно визначити суму податкового зобов`язання позивачу, оспорюване податкове податкове-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 05.09.2022 № 1-1306. Стягнуто з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_3 1073,60 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що не погоджується із рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 року, оскільки вважає його такими, що не враховує всіх обставин справи та не базується на нормах чинного законодавства.

Зазначає, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та за даними ІС "Податковий блок" фізична особа - ОСОБА_1 володіє такими об`єктами житлової нерухомості: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 578,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно, Головним управлінням ДПС у Львівській області на підставі підпунктів 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПКУ визначено суму податкового зобов`язання за платежем: Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за платежем « 18010200».

Згідно з п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції 2017 року) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. (Ухвала Львівської міської ради від 24.07.2020 року №6489)

Згідно з пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Ставка податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад.

Тип об`єктів нерухомості визначається в залежності від його коду за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000.

Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 затверджений наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 (ДК 018-2000), відповідно до якого, органом уповноваженим на ведення класифікатора визначено Державне підприємство «Державний науково- дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві» (ДНДІАСБ).

Документом підтверджуючим приналежність об`єктів нерухомості до певного класу будівель за Класифікатором є експертний висновок, виданий органом, уповноваженим на ведення Класифікатора.

Позивачем експертний висновок, щодо приналежності об`єктів нерухомості до певного класу будівель, які Позивач описує в своєму позові, до податкового органу не надавався, а також не звертався щодо проведення звірки по об`єктах нерухомості, які перебувають у його власності та правомірності нарахування податку на нерухоме майно.

Також апелянт зазначає, що Позивач не звертався до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд оскаржуваного податкового повідомлення- рішення - від 05.09.2022 № 1-1306 на суму 59 710,00 грн. за 2021 рік.

Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що при прийнятті податкового повідомлення-рішення - від 05.09.2022 № 1-1306 на суму 59 710,00 грн. за 2021 рік Головне управління ДПС у Львівській області використало визначені ПК України джерела податкової інформації про об`єкти оподаткування податком на майно, зокрема інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та діяло в межах повноважень та спосіб, визначені ПК України, тому підстав для скасування даних податкових повідомлень - рішень немає.

З урахуванням того, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головне управління ДПС у Львівській області використовувало визначені ПК України джерела податкової інформації про об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно, зокрема, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та діяло в межах повноважень та у спосіб, визначені ПК України, відсутні підстави для скасування даного податкового повідомлення-рішення, тому просить апеляційну каргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Учасник справи в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені про дату судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки позивачу ОСОБА_3 ) та Довідка про доставку електронного листа в електронний кабінет Відповідача ГУ ДПС у Львівській області наявні в матеріалах справи.

Від позивача надійшло клопотання ро перенесення судового засідання у зв`язку із його участю в судовому засіданні в Яворівському районну суді Львівської області у цивільній справі.

Колегія суддів апеляційного судку вважає за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності представників сторін, ураховуючи їх належне повідомлення про дату судового засідання.

Щодо клопотання позивача, то суд зауважує, що явка представника позивача в судове засідання обов`язковою судом не визнавалась, позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, тому клопотання про перенесення судового засідання задоволенню не пілягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що позивача на праві власності належить будинок, загальною площею 578,5 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114158032.

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 315597078), об`єкт житлової нерухомості загальною площею 578,5 кв.м, житлова площа 125,5 кв.м, складається з наступних складових частин: житловий будинок складається з чотирьох кімнат, двох кухонь, загальна площа літера А-2 - 185,9 кв.м; загальна площа прибудинкових господарських приміщень літера А-2 - 392,6 кв.м, згідно з технічним паспортом та декларацією про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідно до Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , який виготовлений 29.01.2013, загальна площа житлових приміщень у вказаному будинку становить 185,9 кв.м, загальна площа нежитлових приміщень становить 392,6 кв.м.

Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.09.2022 № 1-1306, яким відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2021 рік на суму 59710,00 грн.

Не погодившись із винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що житлова площа будинковолодіння по АДРЕСА_1 становить лише 185,9 кв.м, решта площі 392,6 кв.м є нежитловими приміщеннями.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 ст. 266 ПК України).

Згідно з підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Ставка податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються в залежності від місця розташування та типів таких об`єктів нерухомості (пп.266.5.1 ПКУ), а об`єкт оподаткування залежить від виду діяльності та типу будівель чи споруд за ДК 018-2000 (п. 266.2 ПКУ) (постанови Верховного Суду у справах № 826/1338/17 та № 500/90/19).

Підпунктом 266.7.1. пункту 266.7 статті 266 ПКУ встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до п. 266.7.1-1 пункту 266.7 статті 266 ПКУ за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" підпункту 266.7.1 цього пункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Судом встановлено, що оскарженим податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Львівській області від 05.09.2022 № 1-1306 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за 2021 рік у розмірі 59710,00 грн.

При винесенні вказаного податкового повідомлення-рішення відповідачем використана інформація наявна в системі ІС «Податковий блок» та інформація витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 181974139), ОСОБА_3 є власником житлового будинку, об`єкту житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 578,5 кв.м, житлова площа 125,5 кв.м, складається з наступних складових частин: житловий будинок складається з чотирьох кімнат, двох кухонь, загальна площа літера А-2 - 185,9 кв.м; загальна площа прибудинкових господарських приміщень літера А-2 - 392,6 кв.м, згідно з технічним паспортом та декларацією про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідач нарахував позивачу 25000 грн за перевищення житлової нерухомості площею 500 кв.м. відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, згідно з яким за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а»-«г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Згідно з матеріалами справи, будинок АДРЕСА_1 , крім житлових приміщень, включає також нежитлові приміщення, загальна площа прибудинкових господарських приміщень літера «А-2» - 392,6 кв.м, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 181974139) та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 .

Дані твердження підтверджуються також Технічним паспортом від 29.01.2013 року на будинок АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що, загальна площа житлових приміщень у вказаному будинку становить 185,9 кв.м., загальна площа нежитлових приміщень становить 392,6 кв.м., до яких в тому числі належать приміщення майстерень.

Отже, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що житлова площа будинковолодіння по за спірною адресою становить лише 185,9 кв.м, решта площі 392,6 кв.м є нежитловими приміщеннями.

Підпунктом 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.

До житлового фонду відповідно до вказаної статті ПК України, зокрема, належать: а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень; б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну; в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання; г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою; ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів.

В свою чергу, підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, підвали, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Відтак, з огляду на те, що підпункт «ґ» підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України застосовується виключно до об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа яких перевищує 300 квадратних метрів (для квартири та/або 500 квадратних метрів (для будинку), в даному випадку відповідачем не враховано, що будинок загальною площею 578,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складається із 185,9 кв.м. житлової площі, 392,6 кв.м. - нежитлова площа, у яку входить, зокрема, приміщення майстерень, що підтверджується технічним паспортом від 29.01.2013 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №315597078.

Таким чином, суд першої інстанції вірно висновував, що збільшення позивачу суми податку, що підлягає сплаті на 25000 грн відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України є безпідставним.

Що стосується доводів апелянта про те, що позивач не звертався до контролюючого органу з письмовою заявою про проведення звірки даних відповідно до п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України та із скаргою про перегляд оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, звернення платника податку в порядку п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України до контролюючого органу або оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку є правом, а не обов`язком платника податку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що таке вказаним вище критеріям не відповідає, тому податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 05.09.2022 № 1-1306 є протиправним та підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року у справі №380/2254/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 07.12.2023