Справа № 120/12796/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 грудня 2023 р. Справа № 120/12796/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (вул. Брацлавська, 2А, м. Вінниця, 21001)

про: визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі - відповідач) про визнання протиправним дій відповідача щодо неналежної перевірки звернень від 28.03.2023 року, 29.03.2023 року та 01.04.2023 року та невстановлення порушень Державною установою «Вінницька установа виконання покарань (№1)» законних прав позивача на відправку його звернень до Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги; зобов`язання відповідача провести повну а об`єктивну перевірку дій Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» щодо порушення прав позивача на відправку його звернень до Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги 28.03.2023 року, 29.03.2023 року та 01.04.2023 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що згідно з вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 року засуджений до довічного позбавлення волі та з 02.06.2010 року відбуває покарання в державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№l)". 28.03.2023 року, 29.03.2023 року та 01.04.2023 року позивач звернувся до адміністрації ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)" стосовно направлення його звернень до Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо надання йому правничої допомоги. Проте представники ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1l)" відмовились приймати ці звернення позивача для подальшої переадресації до Вінницького місцевого центру з надання БВПД, оскільки вони були викладені російською мовою. У зв?язку з порушенням законних прав, встановлених ст. 107, 113 КВК України, позивач 28.03.2023 року, 29.03.2023 року та 01.04.2023 року звернувся на Урядову "гарячу лінію" щодо протиправних дій ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)". Позивач зазначає, що вказані звернення були скеровані для розгляду та реагування до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, а в подальшому для розгляду по суті - до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. Проте, на переконання позивача, відповідач провів неналежну перевірку його звернень, та як наслідок не виявив порушень вимог чинного законодавства в діях державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо ненаправлення адміністрацією установи звернень засудженого до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 23.08.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

29.09.2023 року за вх.№58918/23 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначає, що водночас зі зверненням на Урядову «гарячу лінію», позивач з аналогічною скаргою звернувся на телефонну «гарячу лінію» Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 29.03.2023 року. Листом від 31.03.2023 Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, звернувся до міжрегіонального управління для проведення перевірки викладених у скарзі фактів відмови адміністрації державної установи в направленні звернень позивача до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Враховуючи зазначене, відповідачем проведена перевірка скарг позивач щодо відмови адміністрації ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» в направленні його звернень до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Так, за наслідками проведеної перевірки встановлено, що в разі надання засудженими листів чи звернень засуджених до адміністрації установи, вони належно направляються за місцем розташування адресата. Зокрема, звернення позивача 03.04.2023 року направлені установою до Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, про що свідчить супровідний лист за підписом виконуючого обов`язки начальника установи № 8/32826 від 03.04.2023 року. Відповідач зауважує, що про результати перевірки невідкладно листом міжрегіонального управління від 06.04.2023 року проінформовано Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Про відсутність порушень з боку адміністрації установи позивача проінформовано листом Секретаріату від 26.04.2023 року. В той же час ,звернення позивача на Урядову «гарячу лінію» від 28.03.2023 року, 29.03.2023 року та 01.04.2023 надійшли для розгляду до відповідача з Департаменту з питань виконання кримінальних покарань листами від 07.04.2023 року та від 10.04.2023 року. Враховуючи зазначене, а також вже проведену перевірку стосовно відмови адміністрації державної установи в направлені звернень позивача до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, (на звернення Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини віл 31.03.2023 року), відповідач листами від 17.04.2023 року проінформував позивача та Департамент з питань виконання покарань про відсутність порушень прав позивача на направлення кореспонденції до Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. З огляду на викладене, відповідач вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

26.10.2023 року за вх.№65129/23 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано заявлені позовні вимоги та наведено заперечення щодо тверджень відповідача, викладених у відзиві.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Позивач згідно з вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 року засуджений до довічного позбавлення волі та відбуває покарання в державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

Позивач звертався на Урядову "гарячу лінію" стосовно протиправних дій посадових осіб ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо відмови у прийнятті та відправленні його звернення до Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Крім того, 29.03.2023 року позивач звернувся із аналогічною скаргою на «гарячу лінію» Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

На виконання вказаних звернень, відповідачем проведено службову перевірку щодо інформації, викладеної в них.

Так, висновком перевірки від 06.04.2023 року встановлено, що з приводу можливого ненаправлення адміністрацією ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)" звернень позивача до Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, то вказаний факт свого підтвердження не знайшов.

Водночас, на переконання позивача, відповідач провів неналежну перевірку його звернень, та як наслідок не виявив порушень вимог чинного законодавства в діях державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо ненаправлення адміністрацією установи таких звернень.

Вважаючи протиправним дії відповідача щодо неналежної перевірки звернень від 28.03.2023 року, 29.03.2023 року та 01.04.2023 року та невстановлення порушень Державною установою «Вінницька установа виконання покарань (№1)» прав позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (ч. 3 ст. 63 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (ч. 1, 2 ст. 7 Кримінально-виконавчого кодексу України).

На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (ч. 2 ст. 151 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що державою гарантовано права, свободи і законні інтереси засуджених, які користуються усіма правами людини та громадянина за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду.

Так, відповідно до ст. 113 Кримінально-виконавчого кодексу України засудженим дозволяється одержувати і відправляти листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості.

Листування між перебуваючими в місцях позбавлення волі засудженими, які не є родичами, допускається тільки з дозволу адміністрації колонії.

Кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду.

Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, Міжнародному кримінальному суду, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Кореспонденція, яку засуджені адресують захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від такого захисника, перегляду не підлягає.

Засуджений має право передати кореспонденцію захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, безпосередньо під час побачення з ним.

Порядок листування засудженими визначається Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, завтердженими наказом Мінстерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5.

Розділом ХІІІ вказаних правил встновлено, що Відправлення засудженими листів проводиться без обмеження їх кількості і тільки через адміністрацію установи виконання покарань. З цією метою на території установи виконання покарань вивішуються поштові скриньки, які щодня відкриваються уповноваженими посадовими особами. Для відправлення листів засудженими, які тримаються у камерах, поштові скриньки вивішуються перед прогулянковими двориками (п. 1).

Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини та його представникам, Європейському суду з прав людини, Міжнародному кримінальному суду, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, прокурору, захиснику у кримінальному провадженні, який здійснює свої повноваження відповідно до статті 45 Кримінального процесуального кодексу України, або отримують від них, перегляду не підлягає і протягом доби з часу її подання надсилається за належністю або вручається засудженим у запечатаному вигляді (конверті). Кореспонденція, яку засуджені адресують іншим органам державної влади, органам місцевого самоврядування та об`єднанням, надсилається за належністю протягом трьох діб з часу її подання. (п. 2).

Суд наголошує, що ним не досліджується факт порушення права позивача на направлення кореспонденції, яке обумовлює виникнення в установи, в якій він відбуває покарання, обов`язку направити кореспонденцію у чітко визначені законодавством строки.

Водночас, підставою звернення до суду позивач визначив протиправність, на його думку, дій відповідача щодо проведення ним перевірки порушення права позивача на направлення кореспонденції.

Таким чином, в межах розгляду даної справи суд надає правову оцінку правомірності дій відповідача лише в розрізі процедури проведення ним службової перевірки відповідної інформації.

В контексті наведеного суд звертає увагу на те, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти, обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але й вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

До таких висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 року у справі № 288/1557/16-а.

Суд зауважує, що позивачем не наведено жодних конкретних процедурних порушень, допущених відповідачем в ході проведення перевірки його звернень, які б слугували підставою для визнання дій відповідача протиправними. Позивач суб`єктивно оцінює дії відповідача про неналежність проведення ним перевірки, при цьому не обґрунтовуючи таку неналежність нормами діючого законодавства.

Суб`єктивні висновки позивача про протиправність тих чи інших дій відповідача, що зумовлені ненастанням бажаних для нього наслідків, не є підставою для надання судового захисту.

Крім того, аналізуючи обставини, якими позивач обґрунтовує своє звернення до суду з даним позовом, суд зауважує, що фактично позивач не погоджується з висновком службової перевірки від 06.04.2023 року.

Ч. 2 ст. 9 КАС України закріплено принцип диспозитивності, який означає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до згаданого кодексу, в межах позовних вимог. Таким чином, на суд покладений обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопоче позивач.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку що позивачем не обґрунтовано об`єктивну наявність порушення його прав та інтересів внаслідок саме протиправних дій відповідача щодо неналежної перевірки його звернень та невстановлення порушень Державною установою «Вінницька установа виконання покарань (№1)» прав позивача.

Суд зазначає, що решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованій, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (вул. Брацлавська, 2А, м. Вінниця, 21001, )

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 07.12.2023 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна