Справа № 2а-14269/11/1370
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2012-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2012 р. № 2а-14269/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України у м. Трускавці Львівської області до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови.

Обставини справи.

Позивач, управління Пенсійного фонду України у м. Трускавці Львівської області звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дій відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області щодо винесення постанови ВП № 29721098 від 28.11.2011 року про накладення штрафу в розмірі 680 грн. та скасування цієї постанови.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постанова Трускавецького міського суду, на виконання якої відкрито виконавче провадження, прийнята у порядку скороченого провадження, а тому підлягає негайному виконанню лише в частині стягнення за один місяць. Вказану постанову позивач оскаржив в апеляційному порядку, провів перерахунок пенсії за один місяць та звернувся про виплату нарахованих коштів до вищестоящого органу. За таких обставин, накладення штрафу за невиконання постанови у повному обсязі вважає неправомірним.

Представник позивача в судове засідання не прибув, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач не забезпечив участі свого представника у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову чи клопотань процесуального характеру суду не надсилав.

З урахуванням встановлених ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства строків розгляду даної категорії справ, суд на підставі ст.ст. 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Суд дослідив подані документи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

в с т а н о в и в:

Трускавецький міський суд постановою від 31.08.2011 року у справі № 2а-1324-608/11 частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов`язав управління ПФУ у м. Трускавці здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за період з 02.02.2011 року по 22.07.2011 року з врахуванням встановленого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни`підвищення в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, розмір якої встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`та вже нарахованого та виплаченого підвищення до пенсії.

Не погодившись з рішенням, суду управління ПФУ у м. Трускавці оскаржило його в апеляційному порядку.

На підставі виконавчого листа Трускавецького міського суду від 31.08.2011 року № 2а-1324-608/11 державний виконавець 08.11.2011 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження про зобов`язання управління ПФУ у м. Трускавці провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії. Водночас боржнику надано строк до 15.11.2011 року для добровільного виконання рішення суду від 31.08.2011 року.

На виконання постанови суду та вимог державного виконавця управління ПФУ у м. Трускавці розпорядженням здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 (стягувача у виконавчому провадженні) з 02.02.2011 року по 01.03.2011 року, тобто в межах одного місяця. Цей перерахунок разом з пенсійною справою боржник скерував Головному управлінню ПФУ у Львівській області для проведення доплати.

Листом від 11.11.2011 року позивач повідомив державного виконавця про часткове виконання рішення Трускавецького міського суду від 31.08.2011 року, зазначивши також, що перераховану суму пенсії ОСОБА_1 за один місяць включено у виплатну відомість за січень 2012 року.

28 листопада 2011 року державний виконавець виніс постанову про накладення на боржника штрафу в сумі 680 грн. з тих мотивів, що на адресу ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області не надійшло підтвердження про повне виконання рішення суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч.2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КАС України учасник виконавчого провадження має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця порушено його права, свободи чи інтереси. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави та процедура відкриття виконавчого провадження регламентуються Законом України «Про виконавче провадження»(далі - Закон № 606).

Відповідно до ст. 19 Закону № 606, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа у т.ч. за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення суду буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягнення з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим законом (ч. 2 ст. 25 Закону № 606).

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Відповідно до вимог статті 89 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`є джерелом права в Україні. Неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року (справа «Жовнер проти України») Суд відзначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін. Державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням (п. 38). У справі «Кечко проти України»(рішення від 08.11.2005р.) вказано, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов`язань судами не повинні братися до уваги; відсутність ресурсів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду не може бути підставою для зволікання із його виконанням (справа «Михайленки та інші проти України» від 03.11.2004р.). Таким чином, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов`язків.

Суд особливо звертає увагу на ту обставину, що позивачем не надано суду жодних доказів виплати ОСОБА_1 на підставі рішення Трускавецького міського суду грошових коштів навіть у межах сум стягнення за однин місяць як на час винесення відповідачем спірної постанови, так і на час прийняття рішення судом.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, Суд вважає, що воно прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.

За таких обставин Суд вважає, що порушення відповідачем прав позивача є надуманим, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому у позові слід відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України судові витрати з сторін не стягуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163,181 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати з сторін не стягуються.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Коморний О.І.