Справа № 560/10455/23
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/10455/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

05 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

у червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що транспортний засіб, яким здійснювалось перевезення, та який належать на праві власності позивачу, було передано в користування фізичній особі ОСОБА_2 . Оскільки транспортний засіб позивача перебував у фактичному користуванні іншої особи, позивач у спірних відносинах не мав статусу автомобільного перевізника в розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт" та не може нести відповідальність, передбачену цим Законом.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області №348851 від 24.05.2023 про застосування стосовно ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. за рахунок асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржена постанова прийнята правомірно, оскільки стосовно позивача як перевізника встановлене правопорушення в частині відсутності на час перевірки визначених законом документів.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті 25.04.2023 на автодорозі Н-03 здійснено рейдову перевірку транспортного засобу марки RENAULT номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 . Під час перевірки було встановлено перевезення вантажу транспортним засобом по маршруту Адамівка - Волиця без оформлення на момент перевірки протоколу перевірки і адаптації тахографа, індивідуальної книжки водія, копії графіку змінності водіїв, товарно-транспортної накладної. Щодо зазначених обставин складений акт від 25.04.2023 №321824, де зазначається, що транспортний засіб належить ОСОБА_1 , водій транспортного засобу у поясненнях вказав наступне: "книгу водія зробимо, ТТН візьмемо".

02.05.2023 року ОСОБА_1 було направлене повідомлення про дату, час та місце розгляду справи за актом від 25.04.2023.

24.05.2023 року начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті розглянуто вищезгаданий акт та прийнята спірна постанова на підставі абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» про накладення на ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Позивач, не погодившись з прийнятою постановою, звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ (далі - Закон України №2344-ІІІ).

Згідно зі статтею 2 Закону №2344-III законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, Законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень. Нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Згідно зі статтею 5 Закону України №2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України (ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Відповідно до ст.18 Закону №2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Згідно зі ст. 60 Закону №2344-ІІІ передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до ст.1 Закону №2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Статтею 33 Закону №2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Згідно із пп. 11.1, 11.3, 11.5 п.11 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Так, з матеріалів справи встановлено, що інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті 25.04.2023 на автодорозі Н-03 здійснено рейдову перевірку транспортного засобу марки RENAULT номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 . Під час перевірки було встановлено перевезення вантажу транспортним засобом по маршруту Адамівка - Волиця без оформлення на момент перевірки протоколу перевірки і адаптації тахографа, індивідуальної книжки водія, копії графіку змінності водіїв, товарно-транспортної накладної. Щодо зазначених обставин складений акт від 25.04.2023 №321824, де зазначається, що транспортний засіб належить ОСОБА_1 , водій транспортного засобу у поясненнях вказав наступне: "книгу водія зробимо, ТТН візьмемо"

02.05.2023 року ОСОБА_1 було направлене повідомлення про дату, час та місце розгляду справи за актом від 25.04.2023.

24.05.2023 року начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті розглянуто вищезгаданий акт та прийнята спірна постанова на підставі абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» про накладення на ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Так, спірним питанням у цій справі є правильність висновків відповідача щодо того, що позивач є автомобільним перевізником в розумінні закону, та, відповідно, чи є він суб`єктом відповідальності за виявлене порушення. Позивач, в свою чергу, стверджує, що ним не здійснювалось перевезення вантажу в будь-яких господарських цілях та він не є перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки транспортний засіб був переданий ним в позичку.

Законом №2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу до автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт. В розумінні вимог ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

З матеріалів справи встановлено, що транспортний засіб, який перевірявся, позивач передав у користування ОСОБА_2 на підставі акту прийому-передачі майна в позичку від 23.12.2022 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 828 Цивільного кодексу України договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ч. 4 ст. 828 Цивільного кодексу України після слів «позички транспортного засобу» була доповнена словами «(крім наземних самохідних транспортних засобів)» відповідно до пункту 2 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень», прийняття якого, як свідчить Пояснювальна записка до вказаного Закону, мало на меті саме усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Пункт «b» статті 1 Європейської угоди, що стосується праці екіпажів транспортних засобів, здійснюючих міжнародні автомобільні перевезення (дата приєднання Україною 07 вересня 2005 року) визначає, що «автомобіль» - це будь-який самохідний автотранспортний засіб, що зазвичай використовується для автомобільних перевезень людей чи вантажів або для буксирування дорогами транспортних засобів, що використовуються для перевезення людей чи вантажів; цей термін не охоплює сільськогосподарські трактори. Відтак, з огляду на відсутність у чинному на час виникнення спірних відносин законодавстві України чіткого визначення поняття «наземний самохідний транспортний засіб» непосвідчення нотаріально договорів позички транспортних засобів, укладених з фізичними особами, не свідчить про недійсність останніх.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2019 у справі №812/1823/17, від 09 липня 2020 у справі №640/1834/19, від 02 червня 2023 у справі № 520/5139/2020.

Відповідно до частин 1,2 статті 241 ГК України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення. Отже, за своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону № 2344-ІІІ, є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання та у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту.

Так, з акту перевірки встановлено, що керування транспортним засобом, що належить ОСОБА_1 , здійснював водій ОСОБА_3 , водночас доказів того, що він перебуває у трудових відносинах із позивачем, відповідач не здобув і суду не надав. Крім того, як вбачається з накладної №104 від 25.04.2023, яка є у матеріалах справи, ОСОБА_1 не є отримувачем, відправником або перевізником вантажу.

Колегія суддів зауважує, що належність особі на праві власності автомобіля сама по собі не є підставою для притягнення її до відповідальності як авто перевізника. У цьому випадку відповідач не надав належні докази того, що 25.04.2023 року позивач на зазначеному транспортному засобі надавав будь - кому послуги з перевезення вантажів на замовлення або здійснював таке перевезення як суб`єкт господарювання.

Суд зауважує, що зміст правопорушення та вину позивача відповідач фактично обґрунтовує лише тими відомостями, які внесені до акту перевірки, хоча, як встановлено вище, вони не є достатніми для можливості однозначного висновку. Акт перевірки хоч і є джерелом доказової інформації про виявлене порушення, однак не є єдиним можливим допустимим доказом, який безумовно свідчить про наявність вини відповідної особи у вчиненні правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, належні докази того, що ОСОБА_1 є авто перевізником відповідно до вимог закону про автомобільний транспорт, а отже повинен нести відповідальність за виявлене відповідачем порушення до суду не надані, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, відтак позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року відповідає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.