Справа № 140/33226/23
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року ЛуцькСправа № 140/33226/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ ДВС у місті Луцьку) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий для зарахування заробітної плати, та повернути на цей рахунок 303849,13 грн заробітної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у Відділі ДВС у місті Луцьку перебуває зведене виконавче провадження №73143140, до складу якого входять:

ВП №71258313 з виконання виконавчого листа (дубліката) №161/11252/14-ц від 22.07.2014, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованості за кредитом в сумі 12221,41 доларів США, що становлять 97486,52 грн та 27849,93 грн, а всього 125336,45 грн, судового збору 1253,36 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн;

ВП №71258478 з виконання виконавчого листа №2-8122/2011 від 16.08.2012, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» 30085,21 доларів США та 57709,55 грн заборгованості за кредитним договором №6423101 від 19.05.2008 та угодою про визначення умов надання кредиту у формі овердрафту за картковим рахунком № НОМЕР_2 від 19.05.2008 та судового збору 2823 грн.

З 01.03.2022 позивач призваний на військову службу як доброволець в Збройні Сили України. 27.10.2023 із його зарплатної картки було списано всі кошти, що знаходилися на ній, а саме: 303894,13 грн.

У своїй заяві до відповідача від 30.10.2023 ОСОБА_1 просив не накладати арешт на заробітну плату, а проводити стягнення із заробітної плати відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач відмовив у задоволення вказаної заяви, посилаючись на те, що арештований рахунок НОМЕР_3 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання. Позивач вважає такі дії (бездіяльність) відповідача незаконними, так як вказаний рахунок передбачений для виплати заробітної плати та має статус рахунку із спеціальним режимом, на які виконавчою службою арешт не накладається. З наведених підстав позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 (а.с.53) прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами, визначеними Розділом 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву (а.с.56-60) представник Відділу ДВС у місті Луцьку проти позову ОСОБА_1 заперечила та зазначила, що в ході здійсненні виконавчих дій по вищевказаному виконавчому провадженні державним виконавцем Відділу здійснено ряд заходів примусового характеру, передбачених ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», в результаті яких з рахунку боржника стягнуто кошти у розмірі 303849,13 грн на рахунок з депозитних сум відділу. А саме, 16.10.2023 винесена постанова про арешт коштів боржника, яка скерована для виконання до банку. В постанові, винесеній державним виконавцем, визначено порядок виконання, із застереженням на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. 25.10.2023 державним виконавцем направлено до АТ «Ощадбанк» платіжну інструкцію №538 по стягненню за ВП №71258313 на суму 523830,23 грн, яке перебуває у складі зведеного виконавчого провадження №73143140.

Представник відповідача зазначає, що 30.10.2023 до Відділу ДВС у місті Луцьку надійшла заява ОСОБА_1 з повідомленням, що на рахунок, з якого стягнуті кошти, надходить заробітна плата, та наголосив, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» стягнення із заробітної плати здійснюється у розмірі 20% .

Звертає увагу суду на той факт, що боржник володіє інформацією про те, що із заробітної плати розмір стягнення за виконавчим документом становить 20% відповідно до ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, отримуючи дохід у розмірі: 1 квартал 2023 року - 321657,58 грн, 2 квартал 2023 року - 352480,88 грн, не здійснив жодних дій щодо погашення або часткового погашення боргу згідно рішення суду.

Також зазначає, що 25.10.2023 державний виконавцем встановлено, що боржник отримує дохід у військовій частині НОМЕР_4 , керуючись ст.ст.10, 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , яка скерована для виконання у військову частину НОМЕР_4 . Станом на 01.12.2023 жодних надходжень коштів з військової частини не надходило.

Представник відповідача вважає, що вимоги позивача щодо зняття арешту з рахунку, повернення коштів на цей рахунок в розмірі 303849,13 грн є безпідставними, оскільки рахунок боржника не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, постанова не повернута без виконання в частині арешту коштів.

В судове засідання позивач та представник відповідача не прибули, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Враховуючи вимоги частини дев`ятої статті 205 КАС України, судовий розгляд справи здійснювався у відсутності учасників справи у письмовому провадженні.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у Відділі ДВС у місті Луцьку перебуває зведене виконавче провадження №73143140, до складу якого входять:

ВП №71258313, відкрите 13.03.2023 на підставі виконавчого листа (дубліката) №161/11252/14-ц від 22.07.2014, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованості за кредитом в сумі 12 221,41 доларів США, що становлять 97 486,52 грн та 27 849,93 грн, а всього 125 336,45 грн, судового збору 1 253,36 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн (а.с.68);

ВП №71258478, відкрите 13.03.2023 на підставі виконавчого листа №2-8122/2011 від 16.08.2012, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» 30 085,21 доларів США та 57 709,55 грн заборгованості за кредитним договором №6423101 від 19.05.2008 та угодою про визначення умов надання кредиту у формі овердрафту за картковим рахунком № НОМЕР_2 від 19.05.2008 та судового збору 2823 грн (а.с.73).

16.10.2023 державним виконавцем у ВП №71258313 винесена постанова про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с.75).

25.10.2023 державний виконавець направив до АТ «Ощадбанк» платіжну інструкцію №538 на суму стягнення у ВП №71258313 - 523 830,23 грн з рахунку платника ОСОБА_1 (а.с.76)

30.10.2023 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Відділу ДВС у місті Луцьку ЗМУ МЮ, у якій зазначив, що з його зарплатної картки було списано усі кошти, які на ній знаходились, та просив стягнути з його заробітної плати 20%, а не 100 % (а.с.77).

Відповідач у відповідь на заяву направив лист від 31.10.2023 №145052, у якому зазначив, що рахунок НОМЕР_3 не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу (а.с.9-12).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 зазначеного Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За приписами частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно статті 10 Закону №1404-VIII одними із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами, а також звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами першою та другою статті 48 Закону №1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.03.2022 призваний на військову службу під час мобілізації в Збройні Сили України, проходить дійсну військову службу та призначений на посаду командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 01.03.2022 №2, що підтверджується довідкою від 17.03.2022 №184 та військовим квитком НОМЕР_6 від 30.11.1994 (а.с.28-30, 34).

Відповідно до картки реквізитів для проведення операції поповнення карткового рахунку, виданої Волинським ОУ АТ «Ощадбанк», картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 в гривнях України відкритий для зарахування заробітної плати (а.с.13).

Суд встановив, що із зарплатної картки позивача 27.10.2023 в рахунок погашення заборгованості у ВП №71258313 списано всю наявну суму коштів заробітної плати, що становить 303894,13 грн (а.с.14).

Разом з тим, на момент списання таких коштів виконавець не був повідомлений про особливий статус карткового рахунку позивача. Про даний факт ОСОБА_1 повідомив державного виконавця вже після списання, а саме 30.10.2023.

При вирішенні спору суд враховує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до частин першої, другої статті 68 Закону №1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом №1404-VIII та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону №1404-VIII).

Відповідно частини першої статті 70 Закону №1404-VIII розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону №1404-VIII передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь-яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону №1404-VIII).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону №1404-VIII).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №905/361/19 (провадження №12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови).

При цьому передбачене абзацом 2 частини 2 статті 59 Закону №1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього Закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Суд зазначає, що для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків.

Однак, це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника - фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів, чого в даному випадку відповідачем зроблено не було.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 надав державному виконавцю підтверджуючі документи про те, що арешт було накладено на кошти, які є його заробітною платою, яка розміщена на рахунку, призначеному для зарахування заробітної плати, однак державний виконавець в порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII арешту з грошових коштів не зняв, чим допустив бездіяльність, яку з наведених вище підстав слід визнати протиправною.

При цьому державний виконавець не посилається і судом не було встановлено, що на підставі матеріалів виконавчого провадження та звітів, повідомлень банку про здійснені банківські операції за зазначеним боржником рахунком було перевірено та встановлено, що списані суми не є заробітною платою. Залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання позивачем будь-яких коштів заробітної плати, як єдиного джерела та порушує його право на отримання винагороди за працю.

Вищевказана правова позиція підтверджується Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі №756/8815/20.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи зібрані та досліджені письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Відділу ДВС у місті Луцьку щодо не зняття арешту з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , відкритого в АТ «Ощадбанк»; зобов`язання відповідача зняти арешт із зазначеного карткового рахунку позивача та повернути на цей рахунок 303894,13 грн заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену суму судового збору в розмірі 3038,49 грн.

Керуючись статтями 243-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , відкритого в АТ «Ощадбанк».

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 та повернути на цей рахунок 303894,13 грн (триста три тисячі вісімсот дев`яносто чотири гривні 13 копійок) заробітної плати.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3038,49 грн (три тисячі тридцять вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його постановлення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 );

Відповідач: Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43025, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Винниченка, 27а, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій