Справа № 440/8701/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 р. Справа № 440/8701/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 27.09.23 по справі № 440/8701/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить суд: визнати протиправною відмову Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, викладену в листі від 14.06.2023 вих. №Р-6083/41/5/05-2023, видати наказ про призначення службового розслідування для встановлення винних осіб та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності за фактами не нарахування та не виплати ОСОБА_1 належних сум одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану додаткову відпустку УБД, індексації грошового забезпечення, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили; зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі керівника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України видати наказ про призначення службового розслідування, для встановлення винних осіб та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності за фактами не нарахування та не виплати ОСОБА_1 належних сум одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану додаткову відпустку УБД, індексації грошового забезпечення, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили.

В якості підстави для звернення до суду позивач вказує на вчинення протиправних дій службовими особами відповідача, які, на його думку, потребують проведення службового розслідування для встановлення винних осіб та притягнення їх до відповідальності у зв`язку з відмовою нарахувати та виплатити позивачеві належні суми при звільненні з поліції, право на отримання яких підтверджено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2023 у справі №440/8648/22.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про порушення законодавства України у сфері фінансово-господарської діяльності органів поліції. Зазначає, що позивач у позовній заяві посилався на встановлені рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 по справі №440/8648/22, яке набрало законної сили, юридичні факти порушення службовими особами Департаменту патрульної поліції Національної поліції України законодавства України у сфері фінансово-господарської діяльності органів поліції, які виразились у протиправних діях по відмові у нарахуванні та виплаті належних сум при звільненні з поліції, чим позивачу було завдано значної матеріальної шкоди. Вказує, що в поданому позові жодних вимог щодо невиконання відповідачем судових рішень у справі №440/8648/22 не зазначено. Стверджує, що викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судом першої інстанції принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи та ненадання судом належної правової оцінки аргументам заявника щодо встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили, юридичних фактів порушення службовими особами Департаменту патрульної поліції Національної поліції України законодавства України у сфері фінансово-господарської діяльності органів поліції.

Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 року без змін. Зазначає, що відповідно до положень Порядку №893 на керівника органу поліції не покладається автоматичного обов`язку проведення службового розслідування у випадку надходження заяви про його проведення. Прийняття рішення про проведення службового розслідування є правом керівника органу поліції, а не обов`язком. Вказує, що 14.06.2023 року за вих.№Р-6083/41/5/05-2023 на адресу ОСОБА_1 . Департаментом патрульної поліції направлено відповідь про розгляд заяви позивача, в якій, зокрема, повідомлено заявника, що під час розгляду фактів учинення окремими працівниками Департаменту патрульної поліції порушень, що мають ознаки дисциплінарного проступку, не встановлено. При цьому, жодної «відмови», яку позивач прохав визнати протиправною в позовній заяві, відповідь Департаменту патрульної поліції не містила. Стверджує, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08.02.2018 у справі №800/191/17, відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Зауважує, що пред`явивши позов з вимогою про зобов`язання Департаменту патрульної поліції в особі керівника прийняти рішення про проведення службового розслідування, позивач не навів жодних обґрунтованих доводів та не надав доказів, які б свідчили, що дії/бездіяльність відповідача порушують його права, свободи та інтереси та в чому це полягає.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в органах МВС та Національної поліції.

12.04.2022 наказом №742 о/с Департаменту патрульної поліції Національної поліції України позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу) з посади інспектора групи озброєння батальйону патрульної поліції в м. Кременчук з виплатою грошової компенсації за 11 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році.

Не погоджуючись із правомірністю дій відповідача щодо виплати у повному обсязі належних при звільненні сум, позивач звернуся до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 у справі №440/8648/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій та відмови протиправними, стягнення недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні, зобов`язання нарахувати та виплатити невиплачену суму індексації грошового забезпечення, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки УБД задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017. Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену суму індексації грошового забезпечення за період з 27.02.2016 по 31.10.2017. Визнано протиправною відмову Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за 14 невикористаних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки УБД за 2022 рік. Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 14 невикористаних календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки УБД за 2022 рік. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2023 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 у справі №440/8648/22 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у зменшеному розмірі та стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 17664,65 грн. з врахуванням грошової компенсації в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, який утримується з донарахованої суми одноразової грошової допомоги при звільненні згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.01.2005 №17). Прийнято в цій частині постанову, якою визнано протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у зменшеному розмірі. Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 по справі №440/8648/22 залишено без змін.

18.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України із заявою (вх. ДПП від 19.05.2023 №Р-6083), в якій вимагав:

- виконати рішення суду у справі №440/8648/22 в добровільному порядку;

- надіслати розрахунки донарахованих сум одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану додаткову відпустку УБД, недоплаченої індексації грошового забезпечення, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 по справі №440/8648/22;

- нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з поліції;

- видати наказ про призначення службового розслідування, для встановлення винних осіб та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності за фатом не нарахування та не виплати належних сум одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану додаткову відпустку УБД, індексації грошового забезпечення, встановленим судовим рішенням, що набрало законної сили.

У відповідь т.в.о. заступника начальника Департаменту патрульної поліції Можейко В. листом від 14.06.2023 №Р-6083/41/5/05-2023 поінформовано заявника про те, що відповідно до підпункту 9 пункту 2.6 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 №333 (зі змінами), списання коштів на виконання судових рішень (як у безспірному, так і добровільному порядку незалежно від економічної суті платежу) здійснюється за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2800 «Інші поточні видатки» (далі - КЕКВ 2800). Зазначено, що рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2023 у справі №440/8648/22 щодо заборгованості у вигляді доплати індексації грошового забезпечення з 27.02.2016 до 31.10.2017, грошової компенсації за 14 невикористаних календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки учасника бойових дій за 2022 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням індексації грошового забезпечення буде виконано після надходження фінансування за КЕКВ 2800. Звернуто увагу, що розрахунки грошового забезпечення додаються. Вказано, що у зазначеному рішенні суду виплату середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні не передбачено. Повідомлено, що під час розгляду заяви не встановлено фактів учинення окремими працівниками Департаменту патрульної поліції порушень, що мають ознаки дисциплінарного проступку.

Позивач, не погоджуючись із правомірністю дій відповідача в частині відмови видати наказ про призначення службового розслідування задля встановлення винних осіб та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності за фактом не нарахування та не виплати належних сум при звільненні, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача видати наказ про призначення службового розслідування для встановлення винних осіб та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності за фактом не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення не утворює новий предмет спору. За відсутності ознак порушення прав, свобод чи інтересів позивача відсутні правові підстави для вжиття судом заходів на їх відновлення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.1 Закону України "Про Національну поліцію" (далі по тексту - Закон №580-VIII) встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За визначенням статті 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1, 2 ст.19 Закону №580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII (далі по тексту - Дисциплінарний статут).

Згідно з ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ч.1 ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч.2 ст.13 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Частиною 1 ст.14 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків (ч.2 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування, відповідно до ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту, є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно з ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту, порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №893 від 07.11.2018 року затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, який визначає процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування (далі по тексту Порядок №893).

Відповідно до п.1 розділу ІІ Порядку №893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку №893 передбачено, що службове розслідування призначається, зокрема, за наявності даних про:

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєння поліцейським кримінального правопорушення;

- повідомлення поліцейському про підозру в учиненні ним кримінального правопорушення, якщо службове розслідування не було проведено на підставі абзацу другого цього пункту або якщо за його результатами не було встановлено дисциплінарного проступку;

- надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому міститься вимога щодо проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, за яких стало можливим учинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України «Про запобігання корупції»;

- ознаки дисциплінарного проступку, що призвів до загибелі або поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського під час виконання ним службових повноважень;

- недотримання підстав та порядку застосування або використання вогнепальної зброї, спеціальних засобів або заходів фізичного впливу;

- недотримання норм кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування;

- втрату поліцейським службового посвідчення та спеціального нагрудного знака (жетона), табельної, добровільно зданої чи вилученої зброї або боєприпасів, нагородної зброї, якщо вона зберігалася в територіальному органі поліції чи його територіальному (відокремленому) підрозділі, а також закладі, установі Національної поліції України, що належать до її управління (далі - органі (підрозділ, заклад, установа) поліції), а також втрату спеціальних засобів поліцейським чи відсутність їх в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, матеріалів досудового розслідування, справ оперативного обліку та справ про адміністративні правопорушення, речових доказів, а також тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження;

- розголошення конфіденційної, таємної, службової або іншої інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом;

- порушення законодавства України у сфері фінансово-господарської діяльності органів поліції, а також установ, які належать до сфери управління Національної поліції України, виявлені під час ревізій або перевірок, внутрішніх аудитів;

- перебування поліцейського на роботі (службі) у стані алкогольного сп`яніння або стані, викликаному вживанням наркотичних чи інших одурманюючих засобів, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- приховування від обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні та адміністративні правопорушення, які були відомі поліцейському, але не отримали реєстраційного номера або не були зафіксовані ним у встановленому законодавством України порядку;

- здійснення поліцейським дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками в будь-якій формі, а також сексуальних домагань.

На жодну з обставин, передбачених пунктом 2 розділу ІІ Порядку №893, позивач у заяві від 18.05.2023 року не вказує.

Листом т.в.о. заступника начальника Департаменту патрульної поліції від 14.06.2023 року №Р-6083/41/5/05-2023 позивача поінформовано, що під час розгляду заяви не встановлено фактів учинення окремими працівниками Департаменту патрульної поліції порушень, що мають ознаки дисциплінарного проступку.

Натомість, мотиви позову заявник фактично пов`язує з обставинами протиправного не нарахування та не виплати при звільненні належних сум одноразової допомоги, компенсації за невикористану додаткову відпустку УБД, індексації грошового забезпечення.

Колегія суддів враховує, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 року та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2023 року у справі №440/8648/22 відновлено порушене право позивача на належний розмір грошового забезпечення (належних сум одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану додаткову відпустку УБД, індексації грошового забезпечення).

За твердженням позивача, скоєння протиправних дій службовими особами Департаменту патрульної поліції Національної поліції України потребує проведення службового розслідування для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.

Колегія суддів звертає увагу, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Варто зазначити, що порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішеннями з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїх рішеннях від 01.02.2018 року у справі №800/502/17 та від 08.02.2018 року у справі № 800/191/17, які в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою для врахування при розгляді даної справи.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для проведення службового розслідування за фактами не нарахування та не виплати ОСОБА_1 належних сум одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану додаткову відпустку УБД, індексації грошового забезпечення, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що його дії по нарахуванню позивачу грошового забезпечення при звільненні є лише службовою діяльністю посадових осіб відповідача на виконання своїх посадових обов`язків.

Разом з тим, як вказано вище, право позивача на отримання належних коштів при звільненні було свого часу захищене в обраний судом спосіб у ході розгляду справи №440/8648/22.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що службове розслідування призначається за наявності даних про порушення законодавства України у сфері фінансово-господарської діяльності органів поліції, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки таке порушення законодавства України у сфері фінансово-господарської діяльності органів поліції повинне бути виявлено під час ревізій або перевірок, внутрішніх аудитів.

За цим, доводи апеляційної скарги позивача ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права.

Оскільки у ході розгляду справи не були підтверджені обставини порушення прав та інтересів позивача у зв`язку з не виданням наказу про призначення службового розслідування для встановлення винних осіб та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності за фактами не нарахування та не виплати ОСОБА_1 належних сум одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану додаткову відпустку УБД, індексації грошового забезпечення, встановлених судовим рішенням, що набрало законної сили, то вимоги позову належить залишити без задоволення.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 по справі № 440/8701/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош О.В. Присяжнюк