Справа № 440/14829/23
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/14829/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) та Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /надалі позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) /надалі відповідач-1/ про визнання протиправною та скасування постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №022099 від 01 серпня 2023 року /а.с. 1-4/.

Позов обґрунтований тим, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №022099 від 01 серпня 2023 року підлягає скасуванню як протиправна, оскільки положення наказу Міністерства транспорту і зв`язку України №340 від 07 червня 2010 року не поширюється на перевезення вантажів, які здійснюються під час надзвичайних ситуацій, зокрема природного характеру (тривав до 30 червня 2023 року) та воєнного характеру (триває з 24 лютого 2022 року).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Відділ державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті /надалі відповідач-2/, витребувано докази .

Відповідач-1 позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 23-33/ зазначив, що згідно із Актом проведення перевірки №352431 від 29 червня 2023 року посадовою особою виявлено порушення позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме: перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону, а саме відсутні протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та особиста картка водія (п. 3.3 Наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010); транспортний засіб обладнаний цифровим тахографом, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону. Водій транспортного засобу зі змістом вказаного акту та виявлених порушень ознайомлений, що засвідчив власним підписом, надав пояснення про зобов`язання надати вказані документи при розгляді справи. 01 серпня 2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області винесено постанову №022099 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн за перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону №2344-ІІІ. Перелік документів, що наведений у статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт, не є вичерпним. Формулювання інші документи, передбачені законодавством передбачає необхідність звернення до інших нормативно-правових актів, якими регулюються ті чи інші суспільні відносини в сфері перевезень, для визначення необхідних для здійснення внутрішніх вантажних перевезень документів. В ході проведення перевірки був встановлений факт обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, що не заперечується позивачем. Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, визначається нормами Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року №385 (далі Інструкція №385). Наявність у водія під час здійснення перевезень чинного протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу є обов`язковою. В свою чергу на перевізника покладений обов`язок забезпечити водія необхідним для здійснення перевезень документом - чинним протоколом перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. Водночас під час проведення перевірки 29 червня 2023 року водієм позивача не було надано для перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. Також відповідачем -1 заявлено клопотання про поновлення відповідачу-1 строку для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач-2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Беручи до уваги письмові пояснення відповідача-1 щодо причин пропуску встановленого судом строку для подання відзиву на позовну заяву, суд доходить висновку про визнання причин пропуску строку поважними та наявність підстав для поновлення відповідачу-1 строку для подання відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим клопотання відповідача-1 слід задовольнити.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

На підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок /а.с. 40/ та направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №014258 від 23 червня 2023 року /а.с. 39-зворот/ 29 червня 2023 року посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті на а/д М-30 проведено перевірку транспортного засобу марки VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 /а.с. 40-зворот/.

Згідно із Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 /а.с41/ маса транспортного засобу марки VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2008, дата реєстрації 13 травня 2020 року, без навантаження становить 16040 кг, повна маса 33000,00 кг, власник транспортного засобу: ОСОБА_1 .

Відповідно до товарно-транспортної накладної №Р23/06-29 від 29 червня 2023 року /а.с. 42/ здійснено перевезення вантажу (збірна будівельна конструкція блочного типу) транспортним засобом марки VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 , автомобільний перевізник: ФОП ОСОБА_3 , замовник: ТОВ "Архіконт", вантажовідправник: ТОВ "Архіконт", вантажоодержувач: ТОВ "Архіконт".

За результатами перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №352431 від 29 червня 2023 року /а.с. 40-зворот/, в якому зафіксовано, що 29 червня 2023 року на ділянці дороги а/д М-30 Стрий Тернопіль Кропивницький Знам`янка Луганськ Ізварине 714 км проведено перевірку транспортного засобу VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , згідно ТТН №Р23/06-29 від 29 червня 2023 року автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_4 , та перевіркою виявлено порушення, передбачене абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт, внаслідок перевезення вантажу згідно ТТН №Р23/06-29 від 29 червня 2023 року транспортним засобом, який обладнаний цифровим тахографом, за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону, а саме: відсутні протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та особиста картка водія (п. 3.3 Наказу МТЗУ №385).

З вказаним актом водій ОСОБА_2 ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис в акті перевірки, та надав пояснення про те, що зобов`язується надати документи при розгляді справи.

Запис про наявність у водія протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та особистої картки водія та її неврахування посадовими особами Укртрансбезпеки під час перевірки в акті відсутній.

01 серпня 2023 року в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №022099 /а.с. 39/, якою до ОСОБА_1 (ідентифікацйний номер НОМЕР_3 ), на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17000,00 грн за допущення порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" (згідно акту проведення перевірки від 29 червня 2023 року №352431).

Не погодившись із прийняттям постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №022099 від 01 серпня 2023 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, які мають значення для правильного вирішення спору, суд виходить з наступного.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначено Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05 квітня 2001 року /надалі Закон №2344-III (у відповідній редакції)/.

Законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень /стаття 2 Закону №2344-III /.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 2344-ІІІ основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до положень статті 6 Закону №2344-III загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.

Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08 листопада 2006 року затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) /надалі - Порядок №1567 (у відповідній редакції)/, який відповідно до пункту 1 Порядку №1567 визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка (пункт 12 Порядку № 1567).

Відповідно до пунктів 14, 15, 21 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, зокрема: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; виконання водієм вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно з пунктами 25-27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Як свідчать матеріали справи, за результатами розгляду справи про порушення на підставі акту перевірки та наданих водієм документів винесено постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу №022099 від 01 серпня 2023 року.

Надаючи правову оцінку цій постанові, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Тож відповідно до вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися автомобільним перевізником та такий контроль не залежить ані від протяжності маршрутів, ані від виду перевезення: внутрішнього чи міжнародного.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону № 2344-III визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Зміст статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте вказано на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 820/4624/17.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за № 946/18241 /надалі Інструкція № 385/.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 адаптація тахографа до транспортного засобу - оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам`яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа "k", характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу "w", ефективного кола шини "l", а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності). Термін "адаптація тахографа до транспортного засобу", за визначенням ЄУТР, - "калібрування"; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; ПСТ - пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР функції "майстерні або механіка" та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання (далі - Перелік); тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Положеннями пунктів 2.6 та 2.7 Інструкції № 385 ПСТ виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі: установлення або заміни тахографа; ремонту тахографа; зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу; якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1. ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

З наведеного правового регулювання слідує, що водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, зокрема протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та особисту картку водія відповідно до вимог Інструкції № 385.

Матеріалами справи підтверджується, що водієм транспортного засобу VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2 не надано особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та особисту картку водія.

Згідно запису, зробленому в акті перевірки, водій ОСОБА_2 надав пояснення про те, що зобов`язується надати документи при розгляді справи.

Тож суд доходить висновку про наявність під час рейдової перевірки 29 червня 2023 року порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у зв`язку зі здійсненням перевезення вантажів згідно ТТН №Р23/06-29 від 29 червня 2023 року за відсутності документів, передбачених Інструкцією № 385, а саме: протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та особистої картки водія.

Разом з тим, абзацом 3 частини 1 статі 60 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В свою чергу за визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Також за визначеннями, наведеними у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 /надалі - Правила № 363/, перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

В пункті 11.1 розділу 11 Правил № 363 закріплено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

З аналізу наведених норм слідує, що автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Відомості про автомобільного перевізника є обов`язковим реквізитом у товарно-транспортній накладній.

Судовим розглядом встановлено, що товарно-транспортна накладна №Р23/06-29 від 29 червня 2023 року /а.с. 42/, яка надана водієм ОСОБА_2 під час проведення рейдової перевірки 29 червня 2023 року транспортного засобу VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 , містила відомості про автомобільного перевізника, а саме: ФОП ОСОБА_3 /а.с. 42/.

Крім того, у змісті акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №352431 від 29 червня 2023 року /а.с. 40-зворот/, також зазначено, що перевезення вантажу здійснювалось 29 червня 2023 року транспортним засобом VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно ТТН №Р23/06-29 від 29 червня 2023 року автомобільний перевізник : ФОП ОСОБА_4 .

Таким чином, згідно товарно-транспортної накладної №Р23/06-29 від 29 червня 2023 року перевезення вантажів транспортним засобом VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснювалося автомобільним перевізником - ФОП ОСОБА_4 , натомість, докази на підтвердження того, що автомобільним перевізником був позивач, матеріали перевірки не містять.

Оскільки до предмету доказування у цій справі не належать обставини правомірності/неправомірності передачі позивачем у користування ФОП ОСОБА_3 транспортного засобу VOLVO, державний номерний знак НОМЕР_1 , зокрема перевірка наявності у ОСОБА_1 нотаріально посвідченого договору оренди транспортного засобу та акту передачі транспортного засобу, суд доходить висновку, що позивач під час здійснення перевезення вантажу згідно ТТН №Р23/06-29 від 29 червня 2023 року не мав статусу автомобільного перевізника у розумінні статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки ним є ФОП ОСОБА_3 , а відтак не є суб`єктом відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Інші доводи сторін не спростовують вищевикладені висновки суду.

Відтак, суд доходить висновку, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №022099 від 01 серпня 2023 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Отже, адміністративний позов слід задовольнити.

В прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено клопотання про стягнення на його користь судових витрат зі сплати судового збору та з надання правової допомоги, яка надана адвокатом Тарасенком Михайлом Валерійовичем на підставі ордеру серії ВІ № 1171181 від 04 жовтня 2023 року /а.с. 10/.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частинами першою та третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин другої - п`ятої статті 134 вказаного Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат. В силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Тобто при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Такі висновки щодо застосування процесуальних норм містяться в постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі №200/1138/20-а.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката Тарасенка Михайла Валерійовича в сумі 5000,00 грн до позовної заяви додано копії договору про надання професійної правничої допомоги №20231004/2 від 04 жовтня 2023 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Партнери» та позивачем (клієнт) /а.с. 12-13/, детального опису робіт (наданих послуг) за договором від 04 жовтня 2023 року /а.с. 14/ та квитанції №20231004/2 від 04 жовтня 2023 року /а.с. 15/.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору адвокатське об`єднання надає клієнту професійну правничу допомогу щодо оскарження в судовому порядку постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №022099 від 01 серпня 2023 року.

Пунктом 4.2 вказаного договору передбачено, що розмір гонорару адвокатського об`єднання при наданні професійної правничої допомоги за даним договором становить 5000,00 грн.

Згідно із детальним описом робіт (наданих послуг) за договором від 04 жовтня 2023 року виконано роботи (надано послуги): 1) попередні консультації з клієнтом в телефонному режимі, за допомогою систем електронного зв`язку; 2) попереднє вивчення матеріалів, законодавства в необхідній сфері правовідносин; 3) зустріч з клієнтом в офісі адвокатського об`єднання, узгодження правової позиції; 4) ознайомлення з матеріалами справи, детальне вивчення матеріалів, підготовка позовної заяви з додатками; 5) участь адвоката в судових засіданнях (за необхідності); 6) вивчення усіх необхідних процесуальних дій в межах справи, всього 5000,00 грн.

Суд враховує те, що справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.

А тому, оцінивши обставини цієї справи та надані позивачем докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу до 1000,00 грн, яку й слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

За подання позову до суду позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією № від 05 жовтня 2023 року /а.с. 16/.

Таким чином, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 підлягають витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) (вул. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 39816845) та Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Європейська, буд. 155, м. Полтава, Полтавська область, 36008) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті №022099 від 01 серпня 2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 грн (одна тисяча гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк