Справа № 200/6158/23
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року Справа№200/6158/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії,

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2023 року засобами поштового зв`язку позивачка, ОСОБА_1 , подала до суду адміністративний позов до відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просила:

- визнати дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивачки періодів роботи з 03.07.1982 по 06.10.1983, з 26.11.1984 по 18.04.2002, протиправними;

- скасувати рішення відповідача №48 від 12.10.2023 «Про відмову у призначення пенсії»;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачці стаж роботи з 03.07.1982 по 06.10.1983, з 26.11.1984 по 18.04.2002, повторно розглянути заяву позивачки від 06.10.2023 про призначення пенсії, передбаченої ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня настання права на пенсію.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що 06 жовтня 2023 року звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але рішенням №48 від 12.10.2023, прийнятим відповідачем за екстериторіальним принципом, їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю трудового стажу. До загального страхового стажу не було враховано: період роботи в колгоспі згідно з записами в трудовій книжці з 03.07.1982 по 06.10.1983, з 26.11.1984 по 18.04.2002, оскільки записи про встановлення мінімуму та фактично відпрацьовані вихододні за усі роки не посвідчені колгоспом. Позивачка стверджує, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні повністю. За результатом розгляду документів до страхового стажу позивачки не зараховано періоди роботи в колгоспі згідно з записами в трудовій книжці з 03.07.1982 по 06.10.1983, та з 26.11.1984 по 18.04.2002, оскільки записи про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні за усі роки не посвідчені печатками колгоспу, чого недостатньо для призначення пенсії за віком в 60 років. Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії від 12.10.2023 з огляду на відсутність необхідної тривалості страхового стажу.

06 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

06 листопада 2023 року у відповідача витребувані докази.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_1 .

06 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

12 жовтня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 48, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з рішенням: необхідний вік - 60 років, вік заявниці - 60 років, необхідний страховий стаж - 30 років, страховий стаж заявниці - 18 років 1 місяць 18 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви: не зараховано період роботи в колгоспі згідно з записами в трудовій книжці з 03.07.1982 по 06.10.1983, з 26.11.1984 по 18.04.2002, оскільки записи про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні за усі роки не посвідчені печатками колгоспу, що суперечить постанові Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників», а саме в трудову книжка колгоспника, зокрема, вносяться відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі та його виконання. Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печатки колгоспу. Довідка №07-03/23-44 від 29.09.2023 не містить інформацію про кількість відпрацьованих вихододнів за рік, крім того в довідці відсутній номер та дата наказу про перейменування колгоспу.

В архівній довідці №Д-07-03/23-44, яка видана Великоновоселківською селищною радою Донецької області 29 вересня 2023 року, відсутні відомості про підтвердження стажу роботи, розміру встановленого мінімуму трудової участі у колгоспі, щомісячної заробітної плати та кількості фактично відпрацьованих виходів ОСОБА_1 , у зв`язку з активними бойовими діями, що відбуваються на території селища, документи тимчасово переміщені і доступ до них відсутній.

Згідно з записами в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_2 , яка видана 17 листопада 1982 року на ім`я ОСОБА_1 , остання вступила до членів колгоспу «Завет Ілліча» 03 липня 1982 році і була звільнена з членів колгоспу згідно з поданою заявою 06 жовтня 1983 року, з 26 листопада 1984 року вступила в члени колгоспу «Завет Ілліча» і була звільнена з членства в колгоспі у зв`язку з реформуванням союзу селян «Зовет Ілліча» та переведена на роботу в СТОВ «Велес» №5, згідно ст. 36 Кодексу закону про працю України 23 березня 2000 року, з 23 березня 2000 року була прийнята на роботу по переводу в СТОВ «Велес» і була звільнена за власним бажанням 18 квітня 2002 року.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був ведений в дію з 01 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року №401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Отже, під час обчислення страхового стажу позивачки за спірні періоди відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Основні положення про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, були схвалені Союзною радою колгоспників 14 березня 1975 року та затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 (далі - Основні положення).

Згідно з пунктом 1 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 53 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана […] на підставі членства в колгоспах […], незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Трудова книжка колгоспника № НОМЕР_2 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 17 жовтня 1982 року, не містить записів про те, що ОСОБА_1 в період її членства в колгоспі не виконувала без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Отже, відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки роботу, виконувану на підставі членства в колгоспі «Завет Ілліча» з 03 липня 1982 року по 06 жовтня 1983 року та з 26 листопада 1984 року по 23 березня 2000 року.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 53 Закону №1788-ХІІ обчислення стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року за фактичною тривалістю застосовується тільки для членів колгоспу.

Відповідно до записів в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_2 позивачка 23 березня 2000 року була прийнята на роботу до СТОВ «Велес», запису про те, що СТОВ «Велес» є колгоспом і позивачка є його членом, вказана трудова книжка не містить.

Таким чином, відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки період роботи по 23 березня 2000 року по 18 квітня 2002 року в СТОВ «Велес».

На підставі наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що до страхового стажу позивачки слід зарахувати роботу, виконувану на підставі членства в колгоспі «Завет Ілліча» з 03 липня 1982 року по 06 жовтня 1983 року та з 26 листопада 1984 року по 23 березня 2000 року, та період роботи в СТОВ «Велес» з 23 березня 2000 року по 18 квітня 2002 року.

У зв`язку із вищенаведеним рішення про відмову у призначенні пенсії №48 від 12 жовтня 2023 року не може вважатися правомірним, а тому підлягає скасуванню.

Суд звертає увагу позивачки на те, що її право на пенсійне забезпечення було порушено не діями відповідача, а спірним рішенням, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 03.07.1982 по 06.10.1983, з 26.11.1984 по 18.04.2002 не підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Стаття 242 КАС України встановлює, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Обчислення страхового стажу та визначення розміру пенсії є дискреційними повноваженнями відповідного територіального органу ПФУ; суд не є органом, уповноваженим на призначення пенсії, а лише має компетенцію на здійснення судового контролю за відповідністю чинному законодавству оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень (постанови Верховного Суду від 1 жовтня 2019 року у справі № 804/3646/18 та від 21 грудня 2019 року у справі № 663/574/17).

Суд враховує вказані висновки Верховного Суду відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного суд доходить висновку, що рішення про відмову у призначенні пенсії № 48, прийняте 12 жовтня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, є протиправними та підлягає скасуванню.

Оскільки права позивачки порушені, але прийняття рішення на користь останньої, в тому числі щодо зарахування періодів роботи до відповідного стажу належить до безпосередніх повноважень територіального органу Пенсійного фонду України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, за результатом розгляду якої прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Зважаючи на те, що у спірних правовідносинах відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не використав надані йому повноваження для вирішення питання про призначення пенсії, про які було зазначено в рішенні, що змусило позивача звернутися до суду із даним позовом, судовий збір, сплачений останнім, підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (частина 1 статі 139 КАС України).

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 , тел.: НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, , телефон: (0432)66-02-95, Е-mail: ) задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії №48, прийняте 12 жовтня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, подану 06 жовтня 2023 року, за результатом розгляду якої прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Повний текст рішення складено 06 грудня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко