Справа № 360/1429/23
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

06 грудня 2023 року м. ДніпроСправа № 360/1429/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., перевірив матеріали за позовною заявою адвоката Шевчука Олександра Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2023 до Луганського окружного адміністративного суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд надійшла позовна заява адвоката Шевчука Олександра Васильовича (далі представник позивача, адвокат Шевчук О.В.) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач, ГУНП в Луганській області) в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не включення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»;

- зобов`язати Головне Управління Національної поліції в Луганській області здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції ОСОБА_1 з урахуванням індексації грошового забезпечення, встановленої Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», та виплатити різницю недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач в період з 07.11.2015 по 26.09.2022 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області від 09.09.2022 № 340 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника сектору превенції відділу поліції № 4 Сєвєродонецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст.77 ч.1 п.7 (за власним бажанням), з 26.09.2022, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 26 років 08 місяців 11 днів, у пільговому обчисленні: 43 роки 01 місяць 01 день, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає: 26 років, з виплатою компенсації за невикористану у році звільнення відпустку у кількості 30 діб, встановивши відсоток премії за вересень 2022 року 21,200 %.

Позивач вважає, що у розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, не була врахована відповідачем нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення, не зважаючи на те, що індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, та є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Представник позивача, 10.11.2023 звернувся до відповідача щодо надання довідки про нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні позивача.

Відповідач надав довідку від 13.11.2023 № 449/111/22- 2023 про складові одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, в якій наведений розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби позивача, проте без урахування індексації грошового забезпечення, не зважаючи на те, що відповідно до наданої довідки ГУНП в Луганській області від 13.11.2023 № 448/111/22-2023 щодо нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження служби за 24 останні місяці перед звільненням, у серпні 2022 року розмір індексації грошового забезпечення склав, зокрема, посадовий оклад - 2850,00 грн; оклад за спеціальним званням «підполковник поліції» - 2200,00 грн; надбавка за стаж служби в поліції 50% - 2525,00 грн; специфічні умови проходження служби 60 % - 4545,50 грн; премія 21.20% 2596,44 грн; індексація - 2563,60 грн.

Разом повинно бути нараховано: 17253,04 грн. х 26 років х 25% (п.7 ч.1 ст.77) = 112144,76 грн.

Проте, одноразова грошова допомога перерахована на особистий картковий рахунок АТ «Ощадбанк» позивача у розмірі 94049,14 грн.

Відповідач, листом від 15.11.2023 № 2900/111/58/04-2023 відмовив у розрахунку та виплаті різниці недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації у складі грошового забезпечення Позивача у зв`язку з тим, що відповідно пункту 6 розділу VI Наказу МВС України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» визначено, що нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення. А також і те, що відповідно до зазначеного, в переліку складових грошового забезпечення з якої нараховується одноразова грошова допомога при звільненні індексація не зазначена, а тому підстави для включення її в розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні відсутні.

Вважає відмову щодо не включення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення протиправною.

За приписами пункту 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, у зв`язку з чим вона має бути залишена без руху з таких підстав.

Позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивач не міг з розумних причин сумніватися у добросовісності дій відповідача щодо належного врядування, зокрема, що відповідач не здійснював нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, з урахуванням індексації.

Позивач, який отримував грошове забезпечення, виходив з презумпції, що розмір одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції визначений відповідно до Закону.

Представник позивача зазначає, що 16.11.2023 позивачу, після відмови відповідача у проведенні розрахунку та виплати різниці недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації у складі грошового забезпечення, достовірно стало відомо про порушення його прав на збільшене грошове забезпечення.

За результатом розгляду заяви про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає таке.

У цій справі позивач звернувся до суду з позовною заявою 04.12.2023, в якій оскаржує бездіяльність відповідача щодо невиплати різниці недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, з урахуванням раніше виплачених сум.

З наданих документів встановлено, що позивач звільнився зі служби в поліції 26.09.2022 (витяг з наказу «По особовому складу» від 09.09.2022 № 340 о/с) та останньому виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні 29.09.2022 у сумі 94049,14 грн (виписка по картковому рахунку), тобто позивач був обізнаний про порушення своїх прав з 29.09.2022, або набув можливості дізнатись про порушення своїх прав з 29.09.2022.

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України).

Так, до 19.07.2022 строк звернення до суду з позовом про стягнення належної працівникові, зокрема, індексації грошового забезпечення, як складової оплати праці не обмежувався.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-ІХ (далі - Закон № 2352-ІХ), яким внесені зміни до діючого законодавства про працю, зокрема, частини першої і другої статті 233 КЗпП України викладено в наступній редакції (пункт 18 частини 1розділу І Закону № 2352-IX):

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, Законом № 2352-IX внесено зміни до статті 233 КЗпП України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які виникли з питань щодо стягнення заробітної плати, зокрема, починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2352-IX не передбачають особливої дії норм права для зміненої ним статті 233 КЗпП України, не містять жодних застережень щодо застосування цього закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, главу XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України доповнено пунктом такого змісту:

"1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 382 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» продовжено дію карантину на всій території України до 30 червня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, визначені у статті 233 КЗпП України строки продовжувались на строк дії карантину до 30.06.2023.

Вказана норма є імперативною та підлягає врахуванню судом.

З урахуванням зазначених норм позивач звернувся до суду з пропуском строків.

Суд звертає увагу, що спірні правовідносини виникли під час дії нової редакції статті 233 КЗпП України, якою встановлено відповідні строки звернення до суду.

З наданих суду документів неможливо встановити поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Позивачем не наведено підстав та не надано доказів неможливості звернення із даним позовом у встановлений строк. Так, представником позивача зазначено, що позивач дізнався про розмір виплаченої індексації грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби перед звільненням дізнався з довідки Головного управління Національної поліції в Луганській області, яку витребував при перевірці законності нарахування та виплати Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області пенсії.

При цьому не надано до суду доказів того, коли саме позивачу призначено пенсію, чи мав він можливість ознайомитись з матеріалами пенсійної справи та документами, долученими відповідачем до подання про призначення пенсії, не вказано, що перешкоджало позивачу в продовж року після звільнення витребувати у відповідача розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так, частиною першої зазначеної статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частинами другою, третьою статті 123 КАС України визначено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Системний аналіз положень статті 123 КАС України дає підстави для висновку, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача у спірних правовідносинах є надання можливості останньому скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропущеного строку, ніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку у разі визнання їх судом неповажними.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду із позовом.

Посилання позивача на запровадження воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, суд оцінює критично та зазначає.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).

Суд акцентує, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Ураховуючи те, що перебіг процесуального строку на звернення до суду з позовом у цій справі припав на період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку за умови надання до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.

Посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а суд вважає безпідставним, оскільки у вказаній справі судом вирішувалось питання дотримання строків звернення у правовідносинах щодо обчислення розміру пенсії з урахуванням норми статті 87 Закону № 1788-ХІІ, статті 46 Закону № 1058-ІV і статей 51, 55 Закону № 2262-ХІІ.

Строки у даних спірних правовідносинах регулюються статтею 233 КЗпП України у редакції, чинній з 19.07.2022.

Крім того, посилання на отримання листа відповідача від 11.09.2023 у відповідь на заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли останній почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на отримання довідок і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку.

З урахуванням періоду виникнення спірних правовідносин та зміни законодавства, яким врегульовано строки звернення до суду у трудових спорах, суд дійшов висновку про пропуск строку звернення до суду в частині позовних вимог понад встановлений тримісячний строк з моменту звернення до суду, а наведені обґрунтування безпідставними та неповажними, а тому заява не підлягає задоволенню.

Для усунення вказаного недоліку позивачу необхідно надати нову заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду понад встановлений тримісячний строк з моменту звернення до суду.

Отже, позовна заява не відповідає вимогам, встановленим статтею 160 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява подана без додержання вимог статті 161 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки вищевказані обставини перешкоджають відкриттю провадження у справі, позовну заяву слід залишити без руху, з встановленням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 169, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву адвоката Шевчука Олександра Васильовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом 10 (десяти) календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду:

- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску в частині вимог понад встановлений тримісячний строк.

У разі ненадання вищевказаних документів позовна заява буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню.

Копію даної ухвали невідкладно надіслати представнику позивача.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена.

СуддяТ.В. Смішлива