Справа № 500/5077/23
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5077/23

05 грудня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.05.2023 №0-1920 виданого ГУ ДПС у Тернопільській області на суму 74429,06 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.05.2023 Головним управлінням ДПC у Тернопільській області прийнято податкове повідомлень-рішення №0-1920, яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2022 рік у розмірі 74429,06 грн. Позивач зазначає про те, що однією із підстав нарахування податку згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є нормативно-правовий акт (рішення) органу місцевого самоврядування за місцем знаходження об`єкта оподаткування, у даному випадку рішення Смизької селищної ради Дубенського району Рівненської області №724 від 14.07.2021 "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2022 рік на території Смизької селищної ради". Просить врахувати, що дане рішення не пройшло обов`язкову процедуру перевірки у Державній регуляторній службі на відповідність їх вимогам Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Позивач вказав, що у Рівненській області у його спільній частковій власності (15/100) перебуває цілісний майновий комплекс (деревообробна / деревопереробна галузь-промисловість) за адресою АДРЕСА_1 (загальна площа 15267,5м.кв.). У даний цілісний майновий комплекс входить - будівля меблевого цеху (11290,6м.кв.); будівля складального цеху (3550,4м.кв.); будівля заводоуправління (426,5м.кв.) та земельна ділянка (2,6294га) - довідка КП "Архітектор" додається, згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000-код 1251.9. Просить врахувати, що у даному випадку будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 код 1251.9 (перша ознака вимоги пункту «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ підтверджена). Також, вказав, що у даному випадку будівлі промисловості використовуються за своїм функціональним призначенням - виготовлення промислової продукції будь-якого виду (друга ознака вимоги пункту «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ підтверджена). Крім цього, зазначив, що будівлі промисловості не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (третя ознака вимоги пункту «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ підтверджена). Відтак, на думку позивача, використовуючи об`єкт нерухомого майна за функціональним призначенням для промислового виробництва та у господарській діяльності суб`єкту господарювання (ТОВ "Енерго Захід" на підставі договору про співробітництво (партнерство) від 30.05.2019р.) при виготовленні промислової продукції, ОСОБА_1 має право на податкову пільгу, встановлену підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, та звільняється від обов`язку щодо нарахування та сплати податку за правилами наведеної статті Кодексу, аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №420/12318/21, яка подібна за своїм змістом даній. Додатково звернув увагу суду на тому, що станом на день звернення із позовною заявою до суду в даній справі, будь-яких повідомлень та інформації від ДПС щодо стану розгляду його скарги позивач не отримав, тому, позивач вимушений був звернутися до суду за захистом свої прав та інтересів.

Ухвалою суду від 18.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідачів подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Вважає, що віднесення нежитлової будівлі до відповідного класу не є безумовною підставою для віднесення фізичної особи , яка нею володіє до осіб, на яких розповсюджується податкова пільга, визначена пунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 ст. 266 ПК України. Крім цього, представник відповідача просить врахувати, що ОСОБА_1 не здійснює господарської діяльності як суб`єкт господарювання та не зареєстрований як фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом ( з урахуванням вимог ст.ст. 3,58 /ГК України). Відтак вважає, що позивач не здійснює діяльність із промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду) з використанням вказаного об`єкта нерухомого майна за призначенням. Також, на думку представника відповідача, сам факт використання спірних об`єктів нерухомості у межах провадження діяльності із промислового виробництва іншими особами, за діючого правового регулювання, не випливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Також, представник відповідача вважає, що позивач передав вказані приміщення у користування іншого окремого суб`єкта підприємницької діяльності, оскільки в разі безоплатного користування ТОВ "Енерго Захід" належними позивачу промисловими будівлями, має місце фактичне виконання договору позички. Вказані вище обставини, на переконання представника відповідача, призводять до наявності у власника промислових приміщень обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою суду від 07.09.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Також, позивач подав до суду додаткові письмові пояснення. Позивач вважає, що у даній справі є всі підстави вважати про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна, у ОСОБА_1 з 27.02.2022 на праві власності (спільна часткова власність 15/100) перебуває будівля меблевого цеху, будівля складського цеху, будівля заводоуправління загальною площею 15267,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 12.05.2023 прийнято податкове повідомлення - рішення №0-1920, яким у відповідності з підпунктом 54.3.3 пункту ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 ст.266 Податкового кодексу України, визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік у розмірі 74429,06 грн.

В подальшому, 10.07.2023 позивачем подано скаргу на податкове повідомлення-рішення від 12.05.2023 за №0-1920.

17.08.2023 Державною податковою службою України прийнято рішення №23419/6199-00-06-01-03-06 про продовження строку розгляду скарги.

21.09.2023 Державною податковою службою прийнято Рішення за результатами розгляду скарги №28006/6199-00-06-01-03-06, згідно якого Державна податкова служба залишила без змін ППР ГУ ДПС у Тернопільській області від 12.05.2023 №0-1920, а скаргу без задоволення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

У відповідності до п.4.4 ст.4 ПК України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими задами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також у п.24 ч.1 ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні №280/97-ВР від 21.05.1997 (далі - Закон №280/97) та статтею 143 Конституції України.

За змістом п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно п.п.266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України, якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

У відповідності до п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом "є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи Будівлі промислові та склади (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010 та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відтак, суд вважає, що вказаний пункт підлягає застосуванню за умов наявності у платника податку у власності будівель промисловості, віднесених до групи Будівлі промислові та склади (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, використання таких будівель за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010 та відсутність відомостей щодо передачі власниками будівель промисловості в оренду, лізинг, позичку.

Наказом Держстандарту України №507 від 17.08.2000 було затверджено Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, відповідно до якого об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (комбіноване житло, готель і контора), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

До коду 125 Будівлі промислові та склади віднесено клас 1251 Будівлі промисловості, який включає криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та інші за їх функціональним призначенням.

Клас включає наступні підкласи, а саме : 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості; 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7 Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості; 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 є співвласником об`єктів нежитлової нерухомості, що відноситься до групи (код 125) Будівлі промислові та склади.

Відповідно до договору про співробітництво (партнерство) від 30.05.2019, Договір укладений між громадянами України ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ «Енерго Захід»; предметом даного Договору є взаємодія і співробітництво сторін Договору з метою використання за призначенням, зменшення витрат на утримання цілісного майнового комплексу та, як результат підвищення ефективності використання наступні об`єкти нерухомого майна: - будівлі меблевого цеху - 10726,1 м.кв., складального цеху - 3372,9 м.кв. та будівлі заводоуправління - 405,2 м.кв. (загальна площа складає 14504,2 м.кв.) та - земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0636, загальною площею 2,4979 га, під вказаними вище будівлями, необхідну для їх обслуговування, що належить Стороні-1 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення №1318 від 09.11.2017, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до умов даного Договору, Сторона - 2 (ТОВ "Енерго Захід") зобов`язується використовувати майно за цільовим призначенням та проводити господарську діяльність з деревопереробки (деревообробки).

З огляду на наведене, суд вважає, що об`єкт нежитлової нерухомості, співвласником яких є позивач, є промисловими будівлями, де здійснюється господарська діяльність - деревообробна/деревопереробна промисловість.

Крім цього, суд враховує те, що основними видами діяльності співвласника цілісного майнового комплексу ТзОВ "Енерго Захід" є деревообробка / деревопереробка, коди згідно КВЕД ДК 009:2010:16.23; 16.24; 16.10 відносяться до секції С Переробна промисловість, тобто виробництво промислової продукції.

Зазначені будівлі промисловості використовуються за призначенням у господарській діяльності ТзОВ "Енерго Захід", яке також на праві спільної часткової власності належить позивачу.

При цьому, в ході розгляду даної справи контролюючим органом не доведено, що вказані промислові будівлі здавались позивачем в оренду, лізинг чи позичку та використовувалися для промислового виробництва та не за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010.

Суд звертає увагу на тому, що договір про співробітництво (партнерство) не є тотожним договору оренди. Предметом та спільною метою договору про співробітництво від 30.05.2019 є зменшення витрат на утримання майна та підвищення ефективності його використання.

Суд також вважає, що відповідачем не доведено не використання саме позивачем у його господарській діяльності належних йому на праві спільної часткової власності (15/100) будівлі площею 15267,50 кв.м.

На думку суду, встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку п.п. є п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.01.2018 по справі №822/2624/16 та постанові від 17.02.2020 по справі №820/3556/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Також згідно правової позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 17.02.2020 по справі №820/3556/17, застосування п.п. є п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Відтак, перевіряючи спірне податкове повідомлення - рішення на відповідність вимогам частини другої ст. 2 КАС України, на переконання суду, така податкове повідомлення - рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

То ж, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина перша ст.9 КАС України).

Згідно частини першої ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає до задоволення повністю.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №0-1920 від 12.05.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 05 грудня 2023 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль,46003 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.