Справа № 380/13999/23
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 рокумісто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції у Львівській області , місцезнаходження: 79007, м.Львів, площа Генерала Григоренка, 4 (далі відповідач; ГУНП у Львівській області), в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки проведення повного розрахунку, тобто з дня фактичного звільнення по день проведення повного розрахунку;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток з 21.10.2022 по день прийняття рішення судом, за весь час затримки виплати всіх сум, що повинні були бути виплачені у день звільнення, виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення станом на день звільнення, без урахування податків і зборів.

Ухвалою від 26.06.2023 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив вимоги Кодексу законів про працю України, оскільки не виплатив позивачу при звільненні всіх належних йому сум. У зв`язку з цим, позивач вважає, що існують достатні правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток з 21.10.2022 по день прийняття рішення судом, за весь час затримки виплати всіх сум, що повинні були бути виплачені у день звільнення, виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення станом на день звільнення, без урахування податків і зборів.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що з аналізу положень Порядку № 260 випливає, що для розрахунку як середньоденного, так і загального розміру середнього грошового забезпечення поліцейських належить використовувати не робочі, а календарні дні. ГУНП у Львівській області вважає, що додаткова винагорода, встановлена Постановою № 168, не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, який є складовим елементом грошового забезпечення.

У додаткових поясненнях від 24.08.2023 позивач зазначила, що на виконання рішення суду у справі 380/16728/22 їй виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 31.10.2017 у сумі 8036,09 грн. Звернула увагу на те, що зазначена у довідці, яка подана ГУНП у Львівській області, інформація про розміри її грошового забезпечення є не повна, оскільки не містить інформації про розмір індексації та доплат, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького скляну, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених позовних вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Позивач проходила службу у ГУНП у Львівській області.

Наказом Головного управління Національної поліції від 20.10.2022 № 506 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію за станом здоров`я (через хворобу) з 20.10.2022.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 у справі №380/16730/22, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2023, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління МВС України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління МВС України у Львівській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані 123 дні щорічної основної та додаткової відпустки, виходячи з її грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби Національної поліції України 20.10.2022. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 123 дні щорічної основної та додаткової відпустки, виходячи з її грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в Національній поліції України 20.10.2022, зі стягненням обов`язкових податків та зборів.

На виконання вказаного рішення суду відповідач 19.05.2023 виплатив позивачу компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 62844,87 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2023 у справі №380/16728/22, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2023, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 не в повному обсязі в період з 01.06.2016 по 31.10.2017. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 : індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 31.10.2017, виходячи з розміру нарахованого грошового забезпечення за вказаний період та базового місяця листопад 2015 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницькою складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.06.2016 по день фактичного звільнення.

На виконання вказаного рішення суду відповідач 14.07.2023 виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення та компенсацію втрати частини доходів у розмірі 8036,09 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо не виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки проведення повного розрахунку, тобто з дня фактичного звільнення по день проведення повного розрахунку протиправними, позивач звернулася з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Статтею 94 Закону України Про Національну поліцію обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції також врегульовано постановою Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції від 11.11.2015 №988.

Відповідно до пунктів 1, 2 вказаної постанови грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішні з справ України від 06.04.2016 № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 23 розділу І вказаного Порядку поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Однак, зазначеними нормативними актами не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби в поліції. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 18.06.2020 у справі №200/9096/19-а.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (частина перша статті 117 КЗпП України у редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини другої статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою вказаної статті.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.

Як видно з матеріалів справи, 20.10.2022 позивача звільнено зі служби в поліції.

19.05.2023 відповідач виплатив позивачу компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 62844,87 грн та 14.07.2023 виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення та компенсацію втрати частини доходів у розмірі 8036,09 грн. Тобто компенсація за невикористані відпустки, індексація грошового забезпечення та компенсація втрати частини доходів виплачені позивачу з порушенням строку, визначеного у статті 116 КЗпП України, що відповідач не заперечив.

Враховуючи те, що позивача звільнено з 20.10.2022, відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, починаючи з 21.10.2022.

Таким чином, відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, тобто допустив бездіяльність. Відтак позов в частині визнання протиправними дій відповідача щодо не виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки проведення повного розрахунку не підлягає до задоволення.

У зв`язку з цим, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи період, за який відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує, що станом на дату виплати позивачу компенсації за невикористані відпустки, індексації грошового забезпечення та компенсації втрати частини доходів діяла редакція частини першої статті 117 КЗпП України, яка передбачала, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, оскільки період затримки розрахунку при звільненні перевищує 6 місяців, то у відповідності до частини першої статті 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за шість місяців, що, для проведення розрахунку, становить 182 календарних дні.

У постанові від 30.11.2023 у справі № 640/22951/21 Верховний Суд виснував, що установивши порушення законодавства про оплату праці (як-то невиплата працівникові при звільненні компенсації за невикористану відпустку), що створює підставу для відповідальності роботодавця за статтею 117 КЗпП України, суд повинен визначити розмір як суми, яка включається за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, до належної працівникові заробітної плати, що складається із усіх виплат згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, так і суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, при визначенні розміру середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд враховує таке.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Разом з тим, суд зазначає, що на користь працівника, щодо якого мала місце несвоєчасність розрахунку при звільненні, підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з кількості календарних днів (виходячи з положень Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260) протягом періоду такої затримки.

З огляду на викладене положення, при визначенні середньоденного розміру грошового забезпечення позивача необхідно використовувати календарні дні, а не робочі.

Щодо покликання відповідача на необхідність застосування для обчислення середньоденного заробітку відомостей з довідки про грошове забезпечення від 10.07.2023 №67/75, то суд звертає увагу на неповноту таких відомостей та їх суперечність сумам грошового забезпечення позивача, які визначені в архівній відомості за період з січня 2022 року по жовтень 2022 року, яка долучена до позовної заяви. Так, до довідки про грошове забезпечення від 10.07.2023 №67/75 не включено отриманих позивачем сум індексації та сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького скляну, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 №168, які є складовими заробітної плати позивача.

У зв`язку з цим, для обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення позивача суд враховує відомості архівної довідки за період з січня 2022 року по жовтень 2022 року, згідно з якою заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням (серпень, вересень 2022 року) становила 95070,00 грн. Звідси, середньоденний заробіток позивача становить 1558,52 грн (95070,00 грн/61 календарний день).

Відтак середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 283650,64 грн (1558,52 грн * 182 календарних дні).

Враховуючи перевищення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення (70880,96 грн), суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, виходячи з такого.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосований Касаційним адміністративним судом під час вирішення справи № 806/2473/18 і наведений в постанові від 30.10.2019.

Отже, застосовуючи наведені висновки, суд вказує на те, що істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 70880,96 грн (виплачене грошове забезпечення)/283650,64 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) *100 = 24,99%.

Як підсумок, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 24,99% становить: 1558,52 грн (середньоденна заробітна плата позивача) * 24,99% = 389,47грн; 389,47 грн * 182 (кількість днів затримки розрахунку) = 70883,54 грн.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 70883,54 грн з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

У зв`язку з цим, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 70883,54 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 70883 (сімдесят тисяч вісімсот вісімдесят три) грн 54 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (, місцезнаходження: 79007, м.Львів, площа Генерала Григоренка, 4) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.