Справа № 480/5762/22
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

05 грудня 2023 р. Справа № 480/5762/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Гелета С.М., розглянувши в письмовому провадженні у приміщенні суду в м. Суми заяву представника позивача про відвід судді у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Сумській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 25 серпня 2021 року № 5772/18282406 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на суму 5 095 327 гривень 50 копійок та сплату штрафних санкцій у сумі 509 532 гривні 75 копійок;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 25 серпня 2021 року № 5773/18282406 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 61 143 930 гривень 00 копійок та сплату штрафних санкцій у сумі 6 114 393 грн. 00 копійок.

Ухвалою суду від 16.09.2022 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2023, яку постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2023 залишено без змін, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без розгляду. Постановою Верховного Суду від 14.11.2023 у справі № 480/5762/22 ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2023 скасовано, а справу № 480/5762/22 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 01.12.2023 у складі головуючого судді Кунець О.М. задоволено заяву представника позивача про відвід судді по адміністративній справі № 480/5762/22.

На підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 01.12.2023 №358 призначено повторний автоматизований розподіл даної справи. Справа розподілена автоматизованою системою документообігу суду головуючому судді Гелеті С.М.

Ухвалою суду від 04.12.2023 прийнято до провадження матеріали справи №480/5762/22.

Представником позивачу до суду було подано 04.12.2023 заяву про відвід судді, яку мотивовано тим, що у позивача існують сумніви в неупередженості, об`єктивності та безсторонності судді Гелети С.М. Зазначає, що суддею розглядалася по суті справа, предметом якої є ідентичні позовні вимоги заявлені в межах даної справи. Так, представник позивача зазначає, що суддею, як головуючою у справі №480/8796/21, було відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача про скасування спірних податкових повідомлень-рішень, які є предметом розгляду даної справи. Суд погодився із правомірністю прийнятий спірних податкових повідомлень-рішень. Представник позивача зазначає, що суддя сформувала помилкову позицію щодо правомірності прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень. Просить врахувати судові рішення Європейського суду з прав людини та забезпечити право позивача на розгляд справи неупередженим судом, виключити будь-які сумніви у безсторонності розгляду справи в частині дослідження судом прийнятих податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Сумській області від 25 серпня 2021 року № 5772/18282406 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на суму 5 095 327 гривень 50 копійок та сплату штрафних санкцій у сумі 509 532 гривні 75 копійок; від 25 серпня 2021 року № 5773/18282406 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 61 143 930 гривень 00 копійок та сплату штрафних санкцій у сумі 6 114 393 грн. 00 копійок.

З`ясувавши обставини, дослідивши заяву про відвід судді, проаналізувавши норми процесуального права, які регулюють порушене питання та покладені в основу заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3, 4, 8 ст. 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу; такому судді не може бути заявлений відвід. Суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Частиною 11 ст. 40 КАС України встановлено, що питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Частина 1 ст. 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1)якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) в разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 цього Кодексу, а саме: неприпустимою є повторна участь судді в розгляді адміністративної справи.

Отже, з огляду на нормативний зміст п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Слід зазначити, що приписи ст. 36 КАС України містять узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.

У цьому світлі суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і)"об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас, як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Статтею 40 КАС України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Поряд з тим, відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ (черговим) з`їздом суддів України 22.02.2013, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Також, важливою є довіра, яку суди в демократичному суспільстві повніші вселяти населенню («Саінер проти Туреччини»). Сумніви в незалежності відсутні, коли, на думку Європейського суду з прав людини, сумніви в незалежності судді відсутні, коли у «об`єктивного спостерігача» не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається («Кларк проти Сполученого Королівства»). Визначаючи, чи є суд незалежним. Європейський суд з прав людини звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд Європейський суд з прав людини іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду («Бєлілос проти Швейцарії», «Очалан проти Туреччини»). Європейський суд з прав людини застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд («Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Гаусшільдт проти Данії», «Ветштайн проти Швейцарії»). Суддя, у відношенні якого є обґрунтовані побоювання недостатньої неупередженості, повинен негайно взяти відвід («Ветштайн проти Швейцарії», «Кастілло Альгар проти Іспанії». «П`єрсак проти Бельгії»).

За наведеного, лише розгляд справи судом, об`єктивність і неупередженість якого перебуває поза всяким сумнівом, є гарантією того, що судове рішення буде сприйняте суспільством як справедливе, незалежне та безстороннє, і лише в такому випадку буде дотримано право сторін на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У п.71 рішення Європейського суду з прав людини від 10.12.2009 в справі «Мироненко і Мартиненко проти України» (заява № 4785/02) висловлена правова позиція, за якою формулювання у раніше ухвалених суддею рішеннях висновків про винуватість осіб можуть викликати обґрунтовані побоювання, що у судді вже сформувалася думка про вину таких осіб і це може позначитися на його безсторонності. На думку Суду, у такому разі побоювання щодо небезсторонності судді можна вважати об`єктивно обґрунтованими.

Представником позивача підставами для відводу зазначено, що в провадженні Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Гелета С.М., судді Глазько С.М., Шевченко І.Г.) перебувала справа №480/8796/21 предметом якої було скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 25 серпня 2021 року № 5772/18282406 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на суму 5 095 327 гривень 50 копійок та сплату штрафних санкцій у сумі 509 532 гривні 75 копійок; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 25 серпня 2021 року № 5773/18282406 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 61 143 930 гривень 00 копійок та сплату штрафних санкцій у сумі 6 114 393 грн. 00 копійок. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.06.2022 по справі №480/8796/21, залишеного без змін постановою апеляційної інстанції від 19.04.2023 в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Після перегляду касаційної скарги Верховним Судом було скасовано судові рішення, а справу направлено на новий розгляд.

В межах розгляду даної справи позивачем повторно заявлено ідентичні вимоги, а саме про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області від 25 серпня 2021 року № 5772/18282406 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на суму 5 095 327 гривень 50 копійок та сплату штрафних санкцій у сумі 509 532 гривні 75 копійок, від 25 серпня 2021 року № 5773/18282406 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 61 143 930 гривень 00 копійок та сплату штрафних санкцій у сумі 6 114 393 грн. 00 копійок.

Представником позивача зазначається, що оскільки суддя Гелета С.М. у справі №480/8796/21 вже висловилася з приводу спірних податкових повідомлень-рішень, сформувала та висловила свою думку про правомірність прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень, а тому зазначені обставини є підставою, котра викликає сумнів у неупередженості судді стосовно позивача у даній справі № 480/5762/22 предметом якої є ідентичні позовні вимоги зі справою №480/8796/21.

Аналізуючи підстави поданої заяви про відвід, суд звертає увагу на відсутність жодних доказів щодо існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Побоювання представника позивача , що у судді склалося наперед негативне відношення до позивача, фактично зводиться її незгодою із процесуальним рішенням судді в іншій справі.

Так, суд звертає увагу, що відповідно до частини 4 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Суд вважає за доцільне зазначити, що вказані обставини не можуть бути підставою для відводу судді у цій справі.

При цьому, судом враховується, що процесуальний закон не визначає порядок надання оцінки суб`єктивним сумнівам учасника справи, на які він посилається, як на підставу відводу.

Разом із тим, як зазначено вище, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, у якій неодноразово наголошувалось, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен заявляти самовідвід. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року у справі "Білуга проти України", наявність безсторонності визначається, в тому числі і тим, чи забезпечуються умови, за яких сумніви у безсторонності суду були б неможливі.

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 жовтня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З врахуванням вищезазначеного, необхідно провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Крім цього, у даному випадку судом приймається до уваги право учасників процесу на справедливий суд, що закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, за відсутності підстав для з`явлення самовідводу при розгляді даної справи, але враховуючи позиції Європейського суду з прав людини, які викладені в наведених вище рішеннях, з метою забезпечення судом достатніх гарантій, виключення будь якого сумніву щодо безсторонності, неупередженості та об`єктивності головуючого судді, з метою забезпечення впевненості заявника щодо справедливості судового розгляду, уникнення можливих суджень про упередженість головуючого судді з боку учасників судового процесу у даній справі, подання заяви про відвід з дотриманням строків її подання, визначених в ч. 3 ст. 39 КАС України, заява про відвід судді Гелети С.М., заявлена представником позивача, підлягає задоволенню. В даному випадку, не задоволення заяви про відвід може бути сприйнято заявником як порушення його права на справедливий суд.

Відповідно до частини дванадцятої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Наслідки відводу (самовідводу) судді передбачені ст. 41 КАС України. Зокрема, у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 36-41, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача про відвід судді Гелети С.М. по адміністративній справі №480/5762/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Справу № 480/5762/22 передати для визначення судді в порядку, встановленому ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя С.М. Гелета