Справа № 551/978/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 р.Справа № 551/978/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Миргородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 03.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Сиволап Д.С., смт. Шишаки, повний текст складено 03.10.23 року по справі № 551/978/23

за позовом ОСОБА_1

до Миргородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовною заявою до Миргородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якій просить суд: постанову т.в.о. начальника Миргородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підполковника Шевели А.О. від 17.08.2023 року №59, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.210 КУпАП скасувати, як протиправну; провадження у справі про адміністративне правопорушення за постановою т.в.о. начальника Миргородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки підполковника Шевели А.О. від 17.08.2023 року №59, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.210 КУпАП, закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 03.10.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Постанову т.в.о. начальника Миргородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Шевели А.О. №59 від 17 серпня 2023 про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.210 КУпАП до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.210 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрито за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Миргородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 03.10.2023 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на помилковість висновку суду першої інстанції, що саме не доведення до ОСОБА_1 вимог Положення про військовий облік військовозобов`язаних і призовників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.1994 року №377, яке було чинним на час його звільнення з ОВС та працевлаштування на роботу в ТОВ «Агрофірма імені Довженка» та мало гриф обмеження доступу «ДСК», в сукупності з неналежним веденням військового обліку та організацією взаємодії з цього питання між Шишацьким районним військовим комісаріатом (в подальшому 4-й відділ Миргородського РТЦК та СП) та ТОВ «Агрофірма імені Довженка» на протязі 2015-2023 років, призвело до того, що позивач ОСОБА_1 після звільнення з ОВС в 2015 році дотепер належним чином не взятий на військовий облік. Зазначає, що ОСОБА_1 особисто ставить підпис під аркушем доведення до нього Правил військового обліку 11.03.2019 року. Стверджує, що при виявленні триваючого правопорушення (виявлена відсутність штампу у військовому квитку ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , виданий 10.05.1988 року військовим комісаром на стор. 27 про взяття на військовий облік), 16.08.2023 року складено протокол №59 за порушення правил військового обліку на військовозобов`язаного ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.210 КУпАП. Зауважує, що у протоколі посадова особа відповідача посилається на вимоги ч.1 ст.210 КУпАП, але це описка, оскільки в особливий період протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності територіальні центри комплектування та соціальної підтримки складають та розглядають справи тільки на підставі ч.2 ст.210 та 211 КУпАП. Стосовно висновку суду про розгляд справи про адміністративне правопорушення в присутності особи, як притягується до адміністративної відповідальності, наголошує, що в протоколі стоїть особистий підпис позивача про доведення положення ст.63 Конституції України та про отримання 16.08.2023 року копії протоколу, в якому зазначено, коли буде розглядатися дана справа.

Позивач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

ОСОБА_1 та Миргородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені за номерами телефонів, що підтверджується телефонограмами, та на електронні адреси, які містяться в матеріалах справи.

Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Миргородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно військового квитка серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 після звільнення зі строкової служби з 25.05.1990 по 10.11.2001 перебував на військовому обліку в Шишацькому районному військовому комісаріаті Полтавської області та був знятий з обліку у зв`язку з проходженням служби в ОВС.

20.02.2015 року військово-лікарською комісією УМВС України в Полтавській області ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби (свідоцтво про хворобу 60-С).

Службу в ОВС ОСОБА_1 проходив в період з 14.04.2001 по 02.03.2015 та був звільнений за п.64 «Б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС.

02.03.2015 ОСОБА_2 управлінням кадрового забезпечення УМВС України в Полтавській області видано припис №1/6-536, яким запропоновано прибути до Шишацького РВК. Строк для постановки на військовий облік в приписі не вказано.

Наказом від 31.08.2015 №162-к ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду начальника охорони ТОВ «Агрофірма імені Довженка» (с. Яреськи Шишацького району Полтавської області).

Наказом від 03.01.2023 №9/к/тр ОСОБА_1 переведено на посаду начальника Служби безпеки ТОВ «Агрофірма імені Довженка».

17.07.2023 з метою проходження медичного огляду та уточнення облікових даних ОСОБА_1 через адміністрацію ТОВ «Агрофірма імені Довженка» викликано до четвертого відділу Миргородського РТЦК та СП (смт. Шишаки) на 18.07.2023.

16.08.2023 начальником відділення обліку мобілізаційної роботи четвертого відділу Миргородського РТЦК та СП Голубкою С. відносно ОСОБА_3 складено протокол №59 за ч.1 ст.210 КУпАП, в якому вказано, що він з 2015 року не перебував в жодному військкоматі України на військовому обліку, чим порушив вимоги Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

17.08.2023 т.в.о. начальника Миргородського РТЦК та СП ОСОБА_4 виніс постанову №59 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.210 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 1700 грн.

Не погодившись із правомірністю постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Миргородським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено обґрунтованість та правомірність оскаржуваної постанови.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту КупАП).

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

За приписами ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 1 ст.210 КУпАП встановлено, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ч.2 ст.210 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період -тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Норма вказаної статті є бланкетною нормою, у диспозиції якої не встановлено певних правил поведінки і при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначає Закон України від 25.03.1992 року №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі по тексту - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами ч.9 ст.1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст.33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абз.5 п.2 ч.1 ст.37 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з ОВС) взяттю на військовий облік призовників та військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, звільнені зі служби начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ України.

На час звільнення ОСОБА_1 з ОВС питання організації військового обліку регулювалось Положенням про військовий облік військовозобов`язаних і призовників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.1994 року №377, яке до 03.08.2016 року мало гриф обмеження доступу «Для службового користування», а отже не могло бути доведеним до населення у відповідності до ст.57 Конституції України до зняття даного грифу.

Відповідно до п.11 Положення місцеві органи внутрішніх справ, керівники житлово-експлуатаційних організацій, а також підприємств, установ і організацій, які здійснюють експлуатацію будинків, домовласники, лікарсько-трудові експертні комісії, органи запису актів громадського стану, дізнання та попереднього слідства зобов`язані подавати військовим комісаріатам допомогу у роботі щодо забезпечення виконання громадянами України військового обов`язку і правил військового обліку.

Згідно з п.п. 14, 15 Положення за наявності на обліку в виконкомі місцевої ради, на підприємствах, в установах, організаціях і навчальних закладах менше 500 військовозобов`язаних і призовників обов`язки щодо ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників та бронювання військовозобов`язаних за підприємствами, установами і організаціями покладаються на одного з працівників управління (відділу) кадрів виконкому місцевої ради, підприємства, установи, організації, навчального закладу,

Керівники виконкомів сільських, селищних і міських Рад, підприємств, установ, організацій і навчальних закладів інформують відповідні районні (міські) військові комісаріати про призначення, переміщення і звільнення працівників, які виконують обов`язки щодо ведення обліку військовозобов`язаних і призовників, а також щодо бронювання військовозобов`язаних за підприємствами, установами і організаціями.

Аналогічні норми, що покладають обов`язок ведення військового обліку військовозобов`язаних на керівників підприємств та працівників служби персоналу також збереглись в Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 року №921, який діяв по 05.01.2023 року, та Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487, який є чинним на даний час (далі по тексту - Порядок №1487).

Так, відповідно до п.16 Порядку №1487 військовий облік поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням обсягу та деталізації - на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Персонально-якісний військовий облік передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного військового обліку покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, органи СБУ, підрозділи Служби зовнішньої розвідки.

Персонально-первинний військовий облік передбачає облік відомостей стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання у відповідній адміністративно-територіальній одиниці. У селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, ведення такого обліку покладається на виконавчі органи сільських, селищних, міських рад.

Персональний військовий облік передбачає облік відомостей щодо таких осіб за місцем їх роботи (служби) або навчання та покладається на керівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій.

Відповідно до п.17 Порядку №1487 військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний та спеціальний.

На загальному військовому обліку перебувають військовозобов`язані та резервісти, які не заброньовані за державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями на період мобілізації та на воєнний час.

Військовозобов`язані, які згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» заброньовані за державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями на період мобілізації та на воєнний час, перебувають на спеціальному військовому обліку.

Відповідні до п.8 Порядку №1487 обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом (далі - служба персоналу).

Відповідно до п.34 Порядку №1487 з метою ведення персонального військового обліку державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації здійснюють перевірку у громадян України під час прийняття на роботу (навчання) наявності військово-облікового документа, визначеного у пункті 20 цього Порядку. Приймання на роботу (навчання), взяття на персональний військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється тільки після взяття їх на військовий облік у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки.

Пунктом 79 Порядку №1487 визначено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки:

- організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці;

- здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством;

- організовують взаємодію з державними органами, підприємствами, установами та організаціями щодо строків та способів звіряння даних списків персонального військового обліку та карток первинного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також їх оповіщення.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення №59 від 16.08.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 з 2015 року не перебував в жодному військкоматі України на військовому обліку, після звільнення з органів МВС не прибув для постановки на військовий облік військовозобов`язаних та по теперішній час не перебував на обліку, чим порушив вимоги Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

У матеріалах справи міститься припис №1/6-536 від 02.03.2015 року, виданий майору міліції ОСОБА_1 , який з 14.04.2001 року по 02.03.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ на наказом УМВС України в Полтавській області від 27.02.2015 року №85 о/с звільнений у запас за п.64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Запропоновано прибути до Шишацького РВК.

При описанні суті правопорушення вказано, що ОСОБА_1 заявлялось клопотання, в якому позивач повідомляв про те, в березні 2015 року він з`являвся до райвійськомату з відповідними документами, але його не поставили на в/облік з невідомих йому причин.

Відповідачем не надано належної правової оцінки щодо поданого позивачем клопотання, не здійснено відповідної перевірки та зазначено, що якби насправді ОСОБА_1 з`явився до райвійськомату, то його поставили на військовий облік з відповідною відміткою у військовому квитку.

Колегія суддів враховує посилання позивача, що не доведення до нього вимог Положення про військовий облік військовозобов`язаних і призовників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.1994 року №377, яке було чинним на час його звільнення з ОВС та працевлаштування на роботу в ТОВ «Агрофірма імені Довженка» та мало гриф обмеження доступу «ДСК», в сукупності з неналежним веденням військового обліку та організацією взаємодії з цього питання між Шишацьким районним військовим комісаріатом (в подальшому 4-й відділ Миргородського РТЦК та СП) та ТОВ «Агрофірма імені Довженка» протягом 2015-2023 років, призвело до того, що ОСОБА_1 після звільнення з ОВС в 2015 році дотепер належним чином не взятий на військовий облік.

При цьому, на користь пояснень ОСОБА_1 про те, що він зі свого боку виконав всі дії для постановки на військовий облік та жодним чином не ухилявся від нього свідчить те, що, починаючи з 31.08.2015 він офіційно працевлаштований та до теперішнього часу працює у ТОВ «Агрофірма імені Довженка», яке є одним з найбільших підприємств на території колишнього Шишацького району Полтавської області та на якому неодмінно повинен бути організований персональний військовий облік.

Під час роботи на даному підприємстві позивач, як особа, що перебуває на військовому обліку під підпис 17.03.2019 був ознайомлений з Правилами військового обліку громадян (а.с.51), а в 2022 році йому взагалі надавалась відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, як заброньованому за місцем роботи військовозобов`язаному (а.с.26).

У липні 2023 року ОСОБА_1 в якості військовозобов`язаного пройшов військово-лікарську комісію за направленням Миргородського РТЦК та СП (а.с. 28, 29).

Отже, суд вважає слушними доводи позивача, що до липня-серпня 2023 року він добросовісно вважав, що перебуває на військовому обліку та не ухилявся від постановки на нього, а отже в його діях відсутній умисел на вчинення правопорушення, передбаченого ст.210 КУпАП.

Крім того, суд звертає увагу на чисельні процесуальні порушення, допущені при винесенні оскаржуваної постанови працівниками Миргородського РТЦК та СП.

Так, частиною 1 ст.210 КУпАП за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 510 до 850 грн).

Частиною 2 ст.210 КУпАП за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 850 грн. до 1700 грн).

При досліджені змісту адміністративного протоколу №59 від 16.08.2023 року, судом встановлено, що у ньому відсутнє посилання на дату вчинення адміністративного правопорушення або дату його виявлення. При описанні суті правопорушення відсутні дані про його вчинення повторно або в особливий період.

У вступній частині протоколу під його номером вказано, що правопорушення передбачене ч.1 ст. 210 КУпАП. В іншій його частині після описання суті правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст.210 КУпАП, без посилання на відповідну частину.

Разом з тим, у оскаржуваній постанові вже вказано, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.210 КУпАП в умовах особливого періоду та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., що відповідає верхній межі санкції, передбаченої ч.2 ст.210 КУпАП. Однак у вступній частині постанови №59 вказано, що вона винесена за справою про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.210 КУпАП.

Таким чином, особа, яка проводила розгляд справи, вийшла за межі розгляду справи про адміністративне правопорушення та попри те, що на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення було складено за ч.1 ст.210 КУпАП - застосувала до нього стягнення, передбачене санкцією ч.2 ст.210 КУпАП. При цьому, застосувала найсуворіше стягнення, передбачене санкцією даної норми (штраф 1700 грн.), жодним чином не аргументувавши необхідність та доцільність застосування найсуворішої міри стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

На думку суду при винесенні оскаржуваної постанови було порушено вимоги даної норми, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_1 був належним чином та завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи.

В протоколі міститься запис про те, що ОСОБА_1 повідомлено, що розгляду справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 14-00 год. 17.08.2023 в кабінеті №9, однак його підпис у відповідній графі під цим записом відсутній, як і відсутній підпис про отримання ним копії даного протоколу.

За таких обставин, суд вважає, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 не була дотримана процедура повідомлення ОСОБА_1 , як особи, яка притягується до відповідальності, інформації про час та місце розгляду його справи, а отже останній був позбавлений можливості реалізовувати свої процесуальні права, що суд вважає суттєвим порушення його права на захист.

Недотримання відповідачем процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення, передбачених, зокрема, статтями 278, 279 КУпАП, тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови з огляду на ненадання доказів, які б у достатній мірі і беззаперечно свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова винесена за відсутності належних, допустимих та достатніх доказів винуватості ОСОБА_1 у вчинені інкримінованого йому правопорушення, без належного аналізу фактичних обставин справи та з суттєвими процесуальними порушеннями норм КУпАП та ч.2 ст.2 КАС України, тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи відсутність жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про наявність в діях позивача ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги відповідача із зазначених вище підстав не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів і свідчать про незгоду відповідача із правовою оцінкою обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

Отже, розглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 03.10.2023 по справі № 551/978/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош О.В. Присяжнюк