Справа № 303/10632/23
Суддя: Полянчук Б. І.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови вказуючи, що 06.10.2023 інспектором ДПП Зеленською С.В. прийнято постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Притягнення до адміністративної відповідальності вважає необґрунтованим та недоведеним, а зазначену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Автофіксація швидкості руху автомобіля, здійснена без співставлення з дорожніми знаками, іншими об`єктами, які б вказували на те, що транспортний засіб на момент фіксації рухався у певному населеному пункті чи ділянці траси. Так само відсутня інформація, яка підтверджує наявність попереджувальних дорожніх знаків про те, що проводяться фото-і відеофіксація порушень ПДР, що призведе до скасування постанови патрульної поліції. Зазначене випливає із рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2022 року по справі № 456/8/22. Також відсутня інформація щодо того, що зображена на фото частини траси, розташована в межах населеного пункту, відсутній дорожній знак, яким позначається початок або кінець населеного пункту. Фіксація швидкості руху автомобіля здійснена без співставлення з дорожніми знаками, іншими об`єктами, які б вказували на те що транспортний засіб на момент фіксації рухався у населеному пункті, так само, як і відсутня інформація, яка підтверджує наявність дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», «Зона обмеження максимальної швидкості», 3.21 «Зона обмеження максимальної швидкості», 5.70 «Фото/відеофіксація порушень Правил дорожнього руху». Просив скасувати постанову серії ЗАВ № 03757428 від 06.10.2023 по справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором ДПП Зеленською С.В., закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, скасувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 гривень.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.11.2023 відкрито провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП (в редакції, що діяла на момент вчинення правопорушення) передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п. 12.9 «б» ПДР водіям забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Отже, перевищення обмежень швидкості створює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до диспозиції ст. 122 КУпАП для визначення перевищення встановленого швидкісного режиму принциповим є встановлення, де саме рухався водій - у населеному пункті (п. 12.4 ПДР України), в житловій та пішохідній зонах (п. 12.5 ПДР України), поза межами населеного пункту або по дорозі, що проходить через населений пункт (п. 12.6 ПДР України) або в залежності від ділянки дороги, де створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більш високою швидкістю (п. 12.8 ПДР України). У кожному випадку швидкісний режим є різним, а відтак допущення водієм перевищення його швидкості визначає різну кваліфікацію його дій за частиною ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що 06.10.2023 року о 13 год. 18 хв. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz 208 D, номерний знак НОМЕР_1 перевищив встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 27 км/год на автодорозі за адресою: вул. Великогірна, 51, м. Мукачево, чим порушила п. 12.9 «б» ПДР України. Порушення зафіксоване в автоматичному режимі технічним засобом Каскад, 265-1220.

Із матеріалів фотофіксації порушення, наявних в оскаржуваній постанові вбачається, що технічним засобом Каскад 265-1220 на відповідній ділянці дороги зафіксовано саме автомобіль марки Mercedes-Benz 208 D, номерний знак НОМЕР_1 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_1 .

Крім того, у оскаржуваній постанові міститься посилання в Інтернеті на вебсайт, де містяться також додаткові матеріали фото та відео фіксації транспортного засобу в момент учинення правопорушення, також за цим посиланням містяться координати місця вчинення правопорушення.

Згідно з геолокаційними та картографічними даними мережі Інтернет із застосуванням сервісу Google Maps (інформація є загальнодоступною), автодорога за адресою: м. Мукачево, вул. Великогірна біля буд. 51 - це автомобільний шлях в населеному пункті м. Мукачево, простягається на його території та призначений для руху в обох напрямках автомобілів.

Згідно з фотознімками та відео, що знаходяться на Сервісі перевірки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі за посиланням в мережі Інтернет https://bdr.mvs.gov.ua/user/g/r/3АВ/03757428/ встановлено, що ОСОБА_1 рухався по автодорозі вул. Великогірна біля буд. 51 в м. Мукачево за координатами вказаними на фото фрагментах саме 06 жовтня 2023 року о 13 год. 18 хв. на ділянці дороги в межах населеного пункту, зі швидкістю 77 км/год, що виходить за межі допустимої відповідно до п. 12.4 ПДР України.

Беручи до уваги, що матеріалами справи (фото з координатами та відеозаписом) підтверджено місце вчинення адміністративного правопорушення (м. Мукачево, вул. Великогірна, 51), позивач повинен був неухильно дотримуватись вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху та не допускати перевищення швидкості у межах населеного пункту, а обставини наявності чи відсутності дорожніх знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», «Зона обмеження максимальної швидкості», 3.21 «Зона обмеження максимальної швидкості», 5.70 «Фото/відео фіксація порушень Правил дорожнього руху», жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого Правилами дорожнього руху швидкісного режиму в населених пункатах.

Суд не може взяти до уваги посилання позивача на правову позицію висловлену у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду по справі № 456/8/22 (пров. № А/857/12203/22), оскільки відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах верховного суду, а не суду апеляційної інстанції.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку про доведеність наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки факт порушення ним вимог п. 12.9 «б» ПДР України підтверджується належними та допустимими доказами, які відповідач взяв за основу при прийнятті оскаржуваної постанови.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 241-246, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, ст.ст. 122, 251,268 КУпАП, «Правилами дорожнього руху», затвердженими постановою КМУ №1306 від 10.10.2001, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, ) про скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя