Справа № 240/5629/23
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5629/23

Головуючий у 1-й інстанції: Горовенко А.В.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

06 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним наказ Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 08.12.2022 №521-о "Про звільнення ОСОБА_2 " в частині звільнення ОСОБА_1 08.12.2022;

- скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 08.12.2022 №521-о "Про звільнення ОСОБА_1 " в частині звільнення 08.12.2022;

- зобов"язати Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області у резолютивній частині наказу від 08.12.2022 №521-о "Про звільнення ОСОБА_1 " змінити формулювання дати звільнення та викласти наказ у наступній редакції

"Наказую:

1. Припинити державну службу та звільнити 06 грудня 2022 року ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Житомирській області.

2. Виплатити грошову компенсацію за 11 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 22.07.2022 по 06.12.2022".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. Апелянт посилається на те, що судом допущено порушення положень ст.77 КАС України, відповідно до якої саме відповідач зобовязаний був довести правомірність звільнення позивача саме 8.12.2022, а саме погодження із позивачем дати його звільнення не 06.12.2022, а 08.12.2022. Також апелянт зазначає, що судом воскаржуваному рішення неправомірно не застосовано до спірних правовідносин положення Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 №2136, що є порушенням норм матеріального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу Головного управління Державної податкової служби України у Житомирській області №224-о від 21 липня 2022 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника управління - начальника відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Житомирській області за строковим призначенням з 22 липня 2022 року.

02.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до в.о. начальника Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області із заявою, в якій просив звільнити його з 06.12.2022 із займаної посади за згодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України та ст.86 Закону України "Про державну службу" та виплатити грошову компенсацію за усі невикористані дні відпусток. (а.с.12).

08 грудня 2022 року в.о. начальника Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області прийнято наказ №521-0 "Про звільнення ОСОБА_1 ", відповідно до ст.86 Закону України "Про державну службу" та п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, припинено державну службу та звільнено 08 грудня 2022 року ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Житомирській області.

Підставою прийняття вказаного наказу зазначено заяву ОСОБА_1 (а.с. 18).

Позивач вважаючи, що відповідачем протиправно визначено дату звільнення - 08.12.2022, без врахування його бажання бути звільненим 06.12.2022, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється. Копія заяви позивача про звільнення від 02.12.2022, що надана до суду позивачем, не містить резолюції відповідача, яка б свідчила про наявність чи відсутність пропозиції та/чи погодження строку, з якого трудовий договір може бути розірвано. Відповідач, шляхом прийняття оскаржуваного наказу на підставі п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України погодив звільнення позивача, проте домовленості між відповідачем (роботодавцем) і позивачем (працівником) про певну дату припинення трудового договору не було досягнуто.

Суд зазначає, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України на підтвердження досягнення між відповідачем (роботодавцем) і позивачем (працівником) згоди щодо дати звільнення зі служби.

Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів існування домовленості між Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області, як роботодавцем та позивачем, як працівником щодо дати звільнення зі служби, суд дійшов висновку, що наказ Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 08.12.2022 №521-о "Про звільнення ОСОБА_1 " в частині звільнення позивача 08.12.2022, не є протиправним.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ (далі - Закон України "Про державну службу")

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про державну службу" державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Частиною першою статті 83 Закону України "Про державну службу" визначено підстави, з яких припиняється державна служба, зокрема пунктом 3 цієї статті передбачено, що державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін.

Відповідно до частини 2 статті 86 Закону України "Про державну службу" державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Згідно з пунктом 3 статті 86 Закону України "Про державну службу" суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Пунктом 1 ст.36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що однією з підстав припинення трудового договору є волевиявлення його сторін щодо звільнення за угодою (домовленістю) сторін.

Отже, у випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 КЗпП України).

Таким чином, за угодою сторін розірвання трудового договору, укладеного як на невизначений, так і на визначений строк, допускається при досягненні домовленості між працівником і роботодавцем у будь-який час і у строк, визначений сторонами. При цьому бажання однієї сторони трудового договору недостатньо для звільнення працівника за цією підставою, і анулювання такої домовленості щодо строку і підстави звільнення можливе лише за волевиявленням працівника і роботодавця.

Звільнення за угодою сторін визнається універсальним способом припинення договору, що має нейтральний характер і є альтернативою звільнення з ініціативи роботодавця чи працівника. Дійсні причини припинення трудового договору спонукають сторони досягти домовленості щодо припинення трудового договору саме за угодою сторін.

Колегія суддів зазначає, що домовленість - це взаємна згода з високим рівнем відповідальності за ключовими питань (як правило, про права і обов`язки). Як правило, домовленості укладаються на якийсь термін.

Отже, суд повинен перевірити чи відповідає кінцевий результат такої домовленості, тому що є наслідком її укладення, що судом першої інстанції зроблено не було.

Колегія суддів зауважує, що основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем подано заяву (від 02.12.2022) про звільнення за угодою сторін із зазначенням дати звільнення - "06 грудня 2022 року".

Тобто, позивачем вчинено дії щодо волевиявлення (пропозиції) на його звільнення та визначення строку з якого трудовий договір (служба) пропонується розірвати.

Натомість, при розгляді справи відповідачем не доведено наявність домовленості сторін про припинення трудового договору за угодою сторін саме з 08.12.2022, причому відповідач видавши наказ погодився на звільнення позивача за згодою сторін саме з 06.12.2022, з дати зазначеної в заяві, яку колегія суддів розцінює як узгоджену. Натомість щодо дати 08.12.2022, то вона не узгоджувалась з позивачем і такі дії є протиправними.

Цей висновок є підставою для задоволення позову повністю.

Щодо посилання суду першої інстанції щодо відсутності на заяві позивача від 02.12.2022 резолюції відповідача, яка б свідчила про наявність чи відсутність пропозиції та/чи погодження строку, з якого трудовий договір може бути розірвано, то колегія суддів зазначає, що проставлення такої резолюції законодавством не передбачена, що також не свідчить про відсутність волевиявлення зі сторони відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо законності наказу відповідача від 08.12.2022 №521-о "Про звільнення ОСОБА_1 " в частині звільнення позивача 08.12.2022, так як фактично така угода досягнута не була, а дату звільнення слід вказати 06.12.2022, яка вказана позивачем у заяві, із якою погодився відповідач видавши спірний наказ, в іншому разі не погоджуючись із поданою заявою слід було в її задоволення відмовити.

Вказане підтверджується неодноразовою практикою Верховного Суду, зокрема і в постанові від 15.07.2020 у справі №733/498/17.

Згідно із частиною 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги підставними та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 08.12.2022 №521-о "Про звільнення ОСОБА_2 " в частині звільнення ОСОБА_1 08.12.2022.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області у резолютивній частині наказу від 08.12.2022 №521-о "Про звільнення ОСОБА_1 " змінити формулювання дати звільнення та викласти наказ у наступній редакції:

"Наказую:

1. Припинити державну службу та звільнити 06 грудня 2022 року ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у Житомирській області.

2. Виплатити грошову компенсацію за 11 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 22.07.2022 по 06.12.2022.".

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області судові витрати в сумі 5368 грн.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.