Справа № 200/4150/23
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року Справа№200/4150/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , до третьої особи: командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправним наказу №271 командира військової частини НОМЕР_1 від 29 липня 2023 року та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , до третьої особи: командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправним наказу №271 командира військової частини НОМЕР_1 від 29 липня 2023 року та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 01 березня 2022 року у зв`язку з початком бойових дій, став проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_2 офіцером-психологом, призначений наказом командира в/ч НОМЕР_2 №34 від 01 березня 2022 року. 07 січня 2023 року наказом №5 командира військової частини (по особовому складу) був призначений у порядку просування по службі на посаду Начальника служби пально-мастильних матеріалів логістики військової частини НОМЕР_2 . 01 серпня 2023 року йому надали витяг з наказу № 271 від 29.07.2023 р. «По особовому складу», де було вказано, що «Старшого лейтенанта ОСОБА_1 , Начальника служби пально-мастильних матеріалів логістики військової частини НОМЕР_2 звільнити з займаної посади і призначити Начальником служби пально-мастильних матеріалів логістики військової частини НОМЕР_3 , ВОС-7010003». Підставою переміщення (рівнозначні посади) в наказі було вказано для більш доцільного використання. Позивач зауважив, що ознайомившись з даним витягом з наказу він вважає його противоправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення. Пунктом 112 Положення визначено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами. Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди. Відповідач зауважив, що позивач у позовній заяві зазначає, що він був призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) № 5 від 07 січня 2023 року у порядку просування по службі на посаду начальника служби пально - мастильних матеріалів логістики військової частини НОМЕР_2 , однак така інформація не відповідає дійсності, тому що позивача, на вказану вище посаду, було призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 5 від 07 січня 2023 року. При прийнятті оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 №271 від 29.07.2023 відповідач керувався п.82 та п.257 Положення, про що свідчить витяг із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №271 від 29.07.2023. Підставою призначення позивача на посаду «начальником служби пально-мастильних матеріалів логістики військової частини НОМЕР_3 » у наказі №271 від 29 липня 2023 року стало «призначається на рівнозначну посаду для більш доцільного використання з шпк «старший лейтенант» на «старший лейтенант», що в свою чергу безпосередньо зазначено у вказаному вище наказі командира військової частини НОМЕР_1 , відповідає вимогам підпункту 2 п. 82 Положення та не суперечить підпункту 2 п. 82 Положення. Таким чином, твердження позивача на предмет того, що оспорюваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 нібито не містить причин, умов та обставин, що сприяли звільненню позивача з посади та призначення на іншу рівнозначну посаду - не є вмотивованими, аргументованими та не відповідають дійсності, оскільки як зазначено вище, вказана підстава передбачена підпунктом 2 пункту 82 Положення та безпосередньо зазначена в оскаржуваному наказі командира військової частини НОМЕР_1 , та наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 271 від 29 липня 2023 року відповідає всім наявним вимогам і критеріям передбачених в Інструкції № 280, а отже є правомірним. Також відповідач зазначив, що в свою чергу Положенням визначені випадки в яких не вимагається згода військовослужбовця на таке переміщення. Так, п.257 Положення надає право для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період здійснювати призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади без їх згоди. Дана підстава (п.257 Положення) в свою чергу, також безпосередньо вказана в оскаржуваному наказі. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що аналізуючи норми підпункту 2 пункту 82 та пункту 257 Положення, можна дійти висновку, що Положення не покладає обов`язок на військові частини отримувати від військовослужбовців любого виду заяв про переміщення, у разі їх переміщення в порядку підпункту 2 пункту 82 та пункту 257 Положення. Оспорюваним наказом командира військової частини НОМЕР_1 , позивача було переведено на рівнозначну посаду, що в свою чергу у відповідності до підпункту 2 пункту 82 та пункту 257 Положення, також не потребує будь якої згоди позивача, та не містить імперативної вимоги, щодо необхідності отримання написаної військовослужбовцем заяви на переміщення, для включення його в наказ по особовому складу, який в свою чергу видається в порядку підпункту 2 пункту 82 та пункту 257 Положення. Таким чином, твердження Позивача, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 271 від 29 липня 2023 року не відповідає критеріям законності, правомірності та не містить підстав, передбачених п. 82 Положення - є помилковим та спростовується наведеними доводами. Відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.09.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у задоволенні клопотання позивача про об`єднання адміністративних справ, залучення співвідповідача та третьої особи, призначення службового розслідування, зупинення провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , до третьої особи: командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправним наказу №271 командира військової частини НОМЕР_1 від 29 липня 2023 року та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач про відкриття провадження у справі був повідомлений судом належним чином, про що свідчить наявність кабінету електронного суду у нього із відповідною відміткою в графі «доставлено» та графі «дата встановлення статусу» зазначено 08.09.2023.

Відповідач був повідомлений належним чином про відкриття провадження по справі, відповідно до наявної в матеріалах справи картки обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду від 03.10.2023, відповідно до якої копія ухвали про відкриття провадження була надіслана на електронну скриньку - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та карткою обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду від 05.10.2023, відповідно до якої копія ухвали про відкриття провадження була надіслана на електронну скриньку - ІНФОРМАЦІЯ_2

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , є громадянином України відповідно до наявного в матеріалах справи паспорту громадянина України з безконтактним електронним носієм виданим від 03.11.2021, орган що видав 1469.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ), є юридичною особою та є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Третя особа командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

Як встановлено судом не заперечується сторонами по справі, позивач старший лейтенант ОСОБА_1 , відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 09.07.2023 №2735 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 з 01 березня 2022 року, що також підтверджується наявним в матеріалах справи посвідченням офіцера серії НОМЕР_6 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 07 січня 2023 №5, відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (зі змінами) нижчепойменованих осіб офіцерського складу Регіонального управління Сил територіальної оборони «Схід» звільнити з займаних посад і призначити, зокрема: п.14. Старшого лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера психолога військової частини НОМЕР_2 начальником служби пально-мастильних матеріалів логістики військової частини НОМЕР_2 , ВОС 7010003. 1974 р.н., освіта: Харківський державний політехнічний університет у 1997 р., у ЗС із 01.2022. Призначається на вищу посаду у порядку просування по службі з шпк «старший лейтенант» на «старший лейтенант».

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 29 липня 2023 року №271, відповідно до пунктів 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (зі змінами) нижчепойменованих осіб офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 звільнити з займаних посад і призначити, зокрема: п.3. Старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника служби пально-мастильних матеріалів логістики військової частини НОМЕР_2 начальником служби пально-мастильних матеріалів логістики військової частини НОМЕР_3 , ВОС 7010003. 1974 р.н., освіта: Харківський державний політехнічний університет у 1997 р., у ЗС із 01.2022. Призначається на рівнозначну посаду для більш доцільного використання з шпк «старший лейтенант» на «старший лейтенант».

Позивач не погоджуючись з вищезазначеним наказом відповідача звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 з 5:30 год 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації. В подальшому Указами Президента України неодноразово продовжувався військовий стан, який діє станом на теперішній час.

Згідно норм ч.ч.1, 4 ст.2 Закону України 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч.13 ст.6 Закону № 2232-XII, військовослужбовці у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби, можуть бути направлені для подальшого проходження військової служби з одного військового формування до іншого з виключенням із списків особового складу формування, з якого вибули, та включенням до списків особового складу формування, до якого прибули.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Положенням № 1153/2008 визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Пунктом 12 Положення № 1153/2008 передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Розділом IV «Призначення на посади та звільнення з посад» Положення № 1153/2008 регламентовані питання призначання на посади, звільнення з посад, а також питання переміщення військовослужбовців по службі в межах однієї військової частини або різних військових частин, у тому числі в умовах особливого періоду та військового стану, граничні строки перебування на посадах, компетенція посадових осіб щодо видання відповідних наказів.

Підпунктом 1 пункту 81 Положення №1153/2008 передбачено, призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України;

Пункт 82 Положення №1153/2008 визначає підстави призначення військовослужбовців на посади:

1) на вищі посади - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади:

- у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

- у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби);

- для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах військового управління різного рівня або для більш доцільного використання за фахом чи досвідом роботи - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, зокрема на особисте прохання військовослужбовця;

- за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

- за сімейними обставинами - на особисте прохання;

- з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування;

- у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності;

- у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;

- вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах;

- у разі проведення заміни у військових частинах (підрозділах), які виконують завдання в районах ведення воєнних (бойових) дій, у тому числі в районах проведення антитерористичних операцій;

- у разі відсутності можливості поновлення на попередній посаді у зв`язку з незаконним звільненням або переміщенням по службі - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України;

3) на нижчі посади:

- у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

- за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

- з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування;

- за віком або сімейними обставинами - на особисте прохання;

- у зв`язку з перебуванням із близькими особами у відносинах прямої організаційної та правової залежності - у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

- у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення - відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України;

- у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, що не передбачає такого допуску, - за рішенням відповідного командира (начальника), прийнятим у порядку, визначеному Міністерством оборони України, у разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

- вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з меншим обсягом роботи, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням у разі неможливості виконання ними обов`язків на займаних посадах та за відсутності рівнозначних посад;

- за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені первинні військові звання офіцерського, сержантського і старшинського складу) на нижчу на один ступінь посаду на підставі рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад;

4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти із звільненням з посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання;

5) у зв`язку із закінченням строку перебування на посаді;

6) у зв`язку зі звільненням або призначенням на посади, передбаченими штатами воєнного часу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану;

7) у зв`язку зі звільненням осіб сержантського і старшинського складу, які займали посади офіцерського складу;

8) у зв`язку з призначенням на посади, що можуть бути заміщені військовослужбовцями, які під час проходження військової служби були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, - на особисте прохання за рішенням посадової особи, до повноважень якої належить призначення на посади відповідно до переліку посад, що можуть бути заміщені такими військовослужбовцями, який визначається Міністерством оборони України;

9) у разі запровадження нового військового звання.

Відповідно до п. 112 Положення № 1153/2008, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.

Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:

- неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

- неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;

- потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.

Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.

Як вбачається із п. 257 Положення № 1153/2008 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

Таким чином, переміщення військовослужбовця на нове місце служби з однієї військової частини до іншої шляхом призначення на рівнозначну посаду в особливий період здійснюється без його згоди за винятком випадків, визначених ст. 112 Положення № 1153/2008.

З матеріалів справи судом не встановлено обставин, які свідчать про наявність випадку, за якого необхідна згода позивача на переміщення його до іншої військової частини.

Судом встановлено, що відповідно до оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2023 №271 підставою звільнення та призначення на рівнозначну посаду відповідач посилається на пункти 82, 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

Аналіз абз.2 п.257 Положення №1153/2008, на який посилається відповідач, дозволяє зробити висновок, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.

За вищенаведених обставин суд дійшов висновку, що при винесенні наказу від 29.07.2023 року №271 відповідач діяв в межах повноважень та на підставі чинного законодавства, а тому підстави для визнання його протиправним та як наслідок його скасування відсутні.

Окремо суд зазначає, що відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

З огляду на викладене, відповідач належними та допустимими доказами довів, що при винесенні наказу про звільнення та призначення на рівнозначну посаду позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , до третьої особи: командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання протиправним наказу №271 командира військової частини НОМЕР_1 від 29 липня 2023 року та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06 грудня 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець