Справа № 260/5061/22
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про задоволення заяви про самовідвід судді

07 грудня 2023 рокум. Ужгород№ 260/5061/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в особі представника адвоката Батрина Станіслава Віталійовича до Закарпатської обласної ради та Комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради про визнання протиправним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2022 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в особі представника адвоката Батрина Станіслава Віталійовича (03057, м. Київ, вул. А. Цедіка 9, РНОКПП НОМЕР_2 ) до Закарпатської обласної ради (88000, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Народна, 4, ) та Комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Ш. Петефі, 14, ), в якому, з врахуванням зміни предмету позову (ухвала Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання) (Т. 3 а.с.а.с. 52-54) просить: "1. Визнати протиправним та нечинним рішення Закарпатської обласної ради від 30.11.2017 № 985 "Про врегулювання окремих питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області", разом з Положенням про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради (з подальшими змінами та доповненнями), в частині положень щодо делегування Комунальній установі "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради повноважень органу, уповноваженого управляти майном спільної власності територіальних громад Закарпатської області, а саме: п. 7 рішення Закарпатської обласної ради від 30.11.2017 № 985; п. п. 1.8, 3.1, 3.2, 6.2 "Положення про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради", затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради від 30.11.2017 № 985; 2. Визнати протиправним та нечинним положення про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, затверджене рішенням Закарпатської обласної ради від № 1709 (з подальшими змінами та доповненнями) в частині положень щодо делегування Комунальній установі "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради повноважень органу, уповноваженого управляти майном спільної власності територіальних громад Закарпатської області, а саме: п. п. 1.7, 3.1, 3.2, 6.2 "Положення про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради", затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради від 18.03.2020 № 1709; 3. Визнати протиправним та нечинним положення про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, затверджене рішенням Закарпатської обласної ради від № 171 (з подальшими змінами та доповненнями) в частині положень щодо делегування Комунальній установі "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради повноважень органу, уповноваженого управляти майном спільної власності територіальних громад Закарпатської області, а саме: п. п. 1.7, 3.1, 3.2, 6.2 "Положення про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради", затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради від 25.02.2021 № 171; 4. Визнати протиправним та нечинним положення про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, затверджене рішенням Закарпатської обласної ради від 28.07.2022 № 647 (з подальшими змінами та доповненнями) в частині положень щодо делегування Комунальній установі "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради повноважень органу, уповноваженого управляти майном спільної власності територіальних громад Закарпатської області, а саме: п. п. 1.7, 3.1, 3.2, 6.2 "Положення про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради", затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради від 28.07.2022 № 647.".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року даний позов був залишений без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року дану позовну заяву було повернуто повернути позивачеві.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2023 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2022 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

19 травня 2023 року вказана справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі та справу передано на продовження розгляду судді Гаврилко С.Є..

24 травня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року було призначено судове засідання у даній справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року було призначено судове засідання у даній справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 липня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання було прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову у даній справі (Т. 3 а.с.а.с. 52-54).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року було закрито підготовче провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у задоволенні заяв представника позивача було відмовлено.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року було поновлено судовий розгляд у даній справі та позовну заяву залишено без руху.

14 вересня 2023 року представником позивача на виконання вимог ухвали від 05 вересня 2023 року надано суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, відповідно до якої зазначив, що предметом оскарження позивач, визначає нормативно-правові акти у частині регламентації правовідносин, які виникли та існують безстроково з приводу наділення одним суб`єктом владних повноважень - Закарпатською обласною радою іншого суб`єкта, Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, власною виключною компетенцією щодо здійснення повноважень органу з управління майном територіальних громад області. Крім того, зазначив, що у липні 2022 року позивач дізналася про порушення своїх прав, з боку відповідача, оскільки строк звернення до суду пов`язується з конкретними негативними наслідками застосування акту у конкретних правовідносинах. Тобто, порушення права позивачки відбувалося не за фактом надсилання будь-якої кореспонденції від тих чи інших суб`єктів на адресу позивачки, яка не породжувала правові та фактичні наслідки, а тоді, коли діями відповідачів реально було порушене право, наслідки настали.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року дану позовну заяву було повернуто повернути позивачеві.

Постановляючи зазначену ухвалу, якою позов повернуто позивачеві Закарпатський окружний адміністративний суд (суддя Гаврилко С.Є.), зазначив наступне.

Відповідно до статті 122 частин 1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Предметом спору в даній справі є, зокрема, рішення Закарпатської обласної ради від 30 листопада 2017 року за № 985. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить зокрема, визнати протиправним та скасувати рішення Закарпатської обласної ради від 30 листопада 2017 року № 985 "Про врегулювання окремих питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області" разом з Положеннями про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради (з подальшими змінами та доповненнями), в частині положень щодо делегування Комунальній установі "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради повноважень органу, уповноваженого управляти майном спільної власності територіальних громад Закарпатської області, які в свою чергу затверджені рішеннями Закарпатської обласної ради в різні періоди.

Відповідно до статті 122 частини 2 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до суду з даним позовом про оскарження рішення 22 листопада 2022 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року дану позовну заяву було повернуто повернути позивачеві з підстав пропуску строку звернення до суду із вказаним позовним вимогами.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2023 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2022 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Разом з тим, суд зауважує, зокрема, що із претензією № 5 від 25 серпня 2021 року № 01.3-07/1263 щодо закінчення терміну дії Типового договору оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуального визначеного майна об`єктів, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 12 січня 2007 року, та виникнення заборгованості у сумі 3600 (три тисячі шістсот гривень), (в порядку досудового врегулювання спору) Комунальна установа "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, звернулася до позивача про зобов`язання сплатити заборгованість по договору оренди (Т. 2 а.с.а.с. 232-237).

ОСОБА_1 , листом від 10 вересня 2021 року звернулася до Комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради щодо укладення договору оренди комунального майна (Т. 2 а.с. 231).

Таким чином, судом встановлено, що починаючи з серпня 2021 року позивачу було відомо обставини щодо припинення в порядку реорганізації діяльності Комунального підприємства "Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради" шляхом перетворення в Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради і, відповідна, ця нова комунальна установа почала здійснювати надані їй спірним рішенням повноваження, зокрема, й щодо позивача.

Судом встановлено, що 30 грудня 2021 року до Господарського суду м. Києва із позовом звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в особі представника адвоката Батрина Станіслава Віталійовича до Закарпатської обласної ради та Комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, Державного підприємства "Прозорро.Продажі", Приватного підприємства "Навіта", Товариства з обмеженою відповідальністю "Закупки.Пром.Уа" про визнання недійсними рішень, результатів аукціонів, договору оренди (Т. 2 а.с.а.с. 197-230).

Як вбачається із тексту вказаної позовної заяви, зокрема на її аркуші 4 міститься посилання на оскаржуване рішення у даній справі від 30 листопада 2017 року № 985 (Т. 2 а.с. 200).

Таким чином, враховуючи наведене, вказане свідчить про те що позивачу та її представнику 30 грудня 2021 року вже було відомо про існування оскаржуваного рішення.

Суд зауважує, що позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого КАС України строку, починаючи принаймні з серпня 2021 року.

Разом з тим, 03 липня 2023 року представник позивача звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою про зміну предмету позову у даній справі, яку протокольною ухвалою суду було прийнято до розгляду, в якій представник просив суд, зокрема визнати протиправними пункти 1.7, 3.1, 3.2, 6.2 "Положення про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради", затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради від 18 березня 2020 року № 1709 (Т. 2 а.с.а.с. 51-73); Визнати протиправними пункти 1.7, 3.1, 3.2, 6.2 "Положення про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради", затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради від 25 лютого 2021 року № 171 (Т. 3 а.с.а.с. 11-22); Визнати протиправним протиправними пункти 1.7, 3.1, 3.2, 6.2 "Положення про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради", затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради від 28 липня 2022 року № 647 (Т. 3 а.с.а.с. 23-34).

Таким чином, позивач звернувся до суду з даним позовом про оскарження вказаних положень лише 03 липня 2023 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2023 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що питання дотримання позивачем строку на звернення до суду стосується визначення належності оскаржуваного рішення до нормативних актів чи актів індивідуальної дії, входить до предмета доказування та оцінки судом під час розгляду та вирішення цієї справи по суті, так як спірне.

З даного приводу судом зауважується, що на наслідками під час розгляду та вирішення цієї справи по суті, судом встановлено, наступне.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв документ, характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово.

Вказане випливає з Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 15.05.2013 № 883/5) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, відповідно до якого, нормативно-правовий акт - офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування.

Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 18 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

В свою чергу, індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

У відповідності до статті 242 частини 5 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так у справі № 712/8985/17 Верховний Суд висловив позицію, що перевіряючи обґрунтованість висновку судів першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду, Суд враховує сутність і ознаки нормативно-правового акту.

Для нормативно-правових актів притаманні такі характерні властивості, ознаки: приймається як у спосіб безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це органом за встановленою процедурою; містить загальнообов`язкові правила поведінки, легітимізовані людьми; розрахований на невизначене коло осіб та багаторазове застосування.

Суд зазначає, що дія нормативно-правового акту є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акту.

Тому, факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акту, може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акту.

З даного приводу необхідно зазначити, що предметом спору в даній справі є рішення Закарпатської обласної ради від 30 листопада 2017 року № 985 "Про врегулювання окремих питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області", яким, зокрема було припинено в порядку реорганізації діяльність Комунального підприємства "Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради" шляхом перетворення в його Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, а також окремі пункти Положення про цю Комунальну установу.

Оскаржуване рішення стосується припинення в порядку реорганізації діяльності Комунального підприємства "Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради" і як наслідок шляхом перетворення в його Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради.

Оскаржуване рішення Закарпатської обласної ради від 30 листопада 2017 року № 985, яким, зокрема було припинено в порядку реорганізації діяльність Комунального підприємства "Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради" шляхом перетворення в його Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради стосується лише відносин з організації припинення в порядку реорганізації діяльності Комунального підприємства "Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради" шляхом перетворення в його Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, а відтак не містить ознак нормативно-правового акту та належить до розряду актів індивідуальної дії.

Разом з тим, суд не бере до уваги посилання представника позивача на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2023 року, щодо зазначення що порушення права позивача на користування приміщенням Аптеки № 29 відбулося у липні 2022 року, дня прийняття комісією з питань оренди майна спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст області утвореної наказом КУ від 27 липня 2020 року №54, оскільки апеляційним судом надавалась оцінка ухвали суду першої інстанції в частині висновків про те, що строк на оскарження вказаного Рішення №985 для позивача почався з дати з моменту його офіційного оприлюднення.

При цьому законодавець, зокрема виходить з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти. Суд зауважує, що як і на час постановлення ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви, так і на час винесення постанови суду апеляційної інстанції, були відсутні вищенаведені докази, якими встановлено, що починаючи з серпня 2021 року та з 30 грудня 2021 року позивачу та її представнику було відомо про існування оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого КАС України строку.

Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Також, в постанові від 22 липня 2020 року у провадженні № К/9901/13509/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду звернув увагу, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Інститут строків у адміністративному процесі стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Таким чином, позивачем порушено строк звернення до суду, доказів на підтвердження поважності причин його пропуску не надано.

Оскільки позивач не навів будь-яких обставин і не надав відповідних доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду, суд не вбачає жодних належних підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, та вважає наявним підстави для залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском шестимісячного строку звернення до суду із цим позовом.

Суд зазначає, що така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року по справі № 520/2559/19 .

Окрім того, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

З наведених положень КАС України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Незнання про можливе порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися чи, як зазначає позивач, об`єктивне (необ`єктивне) сприйняття позивачем факту грубого невиконання відповідачем рішення суду, не вказує на поважність причин пропуску строку звернення до суду.

У публічно-правових відносинах строки особливо актуальні для оцінки правомірності поведінки суб`єктів з погляду на її своєчасність.

Відповідно до статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження ("Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Приписами статті 240 частини 1 пункту 7 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Відповідно до положень статті 171 частини 15 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Проаналізувавши подані позивачем матеріали, суд дійшов висновку, що вказані позивачем підстави пропуску строку на звернення до суду були неповажними.

Таким чином, оскільки позивачем у встановлений судом спосіб недоліки позовної заяви не усунуті, суд залишив позовну заяву без розгляду у відповідності до статті 240 частини 1 пункту 7 КАС України.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема судом апеляційної інстанції зазначено, що рішення Закарпатської обласної ради від 30.11.2017 року №985 та Положення про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради є нормативно правовими актами, а строк їх оскарження вимірюється усім часом чинності цих нормативно-правових актів.

07 грудня 2023 року суддею Гаврилко С.Є. подано письмову заяву про самовідвід, оскільки у нього сформована думка, яка є сталою та послідовною, про те, що оскаржувані рішення та Положення не є нормативно-правовими актами, а відтак позивачем пропущено строки звернення до суду. Розгляд ним цієї справи викликає сумніви в об`єктивності та неупередженості судді, що виключає можливість брати участь в розгляді даної справи, що, в свою чергу, є обов`язковою підставою для самовідводу, у відповідності до статті 36 частини 1 пункту 4 КАС України, виходячи з наступного.

Предметом спору в даній справі є, зокрема, рішення Закарпатської обласної ради від 30 листопада 2017 року за № 985. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить зокрема, визнати протиправним та скасувати рішення Закарпатської обласної ради від 30 листопада 2017 року № 985 "Про врегулювання окремих питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області" разом з Положеннями про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради (з подальшими змінами та доповненнями), в частині положень щодо делегування Комунальній установі "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради повноважень органу, уповноваженого управляти майном спільної власності територіальних громад Закарпатської області, які в свою чергу затверджені рішеннями Закарпатської обласної ради в різні періоди.

Відповідно до статті 122 частини 2 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до суду з даним позовом про оскарження рішення 22 листопада 2022 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року дану позовну заяву було повернуто повернути позивачеві з підстав пропуску строку звернення до суду із вказаним позовним вимогами.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2023 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2022 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Разом з тим, суд зауважує, зокрема, що із претензією № 5 від 25 серпня 2021 року № 01.3-07/1263 щодо закінчення терміну дії Типового договору оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуального визначеного майна об`єктів, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 12 січня 2007 року, та виникнення заборгованості у сумі 3600 (три тисячі шістсот гривень), (в порядку досудового врегулювання спору) Комунальна установа "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, звернулася до позивача про зобов`язання сплатити заборгованість по договору оренди (Т. 2 а.с.а.с. 232-237).

ОСОБА_1 , листом від 10 вересня 2021 року звернулася до Комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради щодо укладення договору оренди комунального майна (Т. 2 а.с. 231).

Таким чином, судом встановлено, що починаючи з серпня 2021 року позивачу було відомо обставини щодо припинення в порядку реорганізації діяльності Комунального підприємства "Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради" шляхом перетворення в Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради і, відповідна, ця нова комунальна установа почала здійснювати надані їй спірним рішенням повноваження, зокрема, й щодо позивача.

Судом встановлено, що 30 грудня 2021 року до Господарського суду м. Києва із позовом звернулася Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в особі представника адвоката Батрина Станіслава Віталійовича до Закарпатської обласної ради та Комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, Державного підприємства "Прозорро.Продажі", Приватного підприємства "Навіта", Товариства з обмеженою відповідальністю "Закупки.Пром.Уа" про визнання недійсними рішень, результатів аукціонів, договору оренди (Т. 2 а.с.а.с. 197-230).

Як вбачається із тексту вказаної позовної заяви, зокрема на її аркуші 4 міститься посилання на оскаржуване рішення у даній справі від 30 листопада 2017 року № 985 (Т. 2 а.с. 200).

Таким чином, враховуючи наведене, вказане свідчить про те що позивачу та її представнику 30 грудня 2021 року вже було відомо про існування оскаржуваного рішення.

Суд зауважує, що позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого КАС України строку, починаючи принаймні з серпня 2021 року.

Разом з тим, 03 липня 2023 року представник позивача звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою про зміну предмету позову у даній справі, яку протокольною ухвалою суду було прийнято до розгляду, в якій представник просив суд, зокрема визнати протиправними пункти 1.7, 3.1, 3.2, 6.2 "Положення про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради", затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради від 18 березня 2020 року № 1709 (Т. 2 а.с.а.с. 51-73); Визнати протиправними пункти 1.7, 3.1, 3.2, 6.2 "Положення про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради", затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради від 25 лютого 2021 року № 171 (Т. 3 а.с.а.с. 11-22); Визнати протиправним протиправними пункти 1.7, 3.1, 3.2, 6.2 "Положення про Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради", затвердженого рішенням Закарпатської обласної ради від 28 липня 2022 року № 647 (Т. 3 а.с.а.с. 23-34).

Таким чином, позивач звернувся до суду з даним позовом про оскарження вказаних положень лише 03 липня 2023 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2023 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що питання дотримання позивачем строку на звернення до суду стосується визначення належності оскаржуваного рішення до нормативних актів чи актів індивідуальної дії, входить до предмета доказування та оцінки судом під час розгляду та вирішення цієї справи по суті, так як спірне.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв документ, характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово.

Вказане випливає з Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 15.05.2013 № 883/5) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, відповідно до якого, нормативно-правовий акт - офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування.

Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 18 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

В свою чергу, індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

У відповідності до статті 242 частини 5 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так у справі № 712/8985/17 Верховний Суд висловив позицію, що перевіряючи обґрунтованість висновку судів першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду, Суд враховує сутність і ознаки нормативно-правового акту.

Для нормативно-правових актів притаманні такі характерні властивості, ознаки: приймається як у спосіб безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це органом за встановленою процедурою; містить загальнообов`язкові правила поведінки, легітимізовані людьми; розрахований на невизначене коло осіб та багаторазове застосування.

Суд зазначає, що дія нормативно-правового акту є постійною тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням. Відповідно, чинним нормативно-правовим актом суб`єктивні права, свободи чи інтереси можуть порушуватися неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого акту.

Тому, факт порушення прав, свобод чи інтересів, у разі дії чинного нормативно-правового акту, може мати триваючий характер. Оскільки чинний нормативно-правовий акт може обумовлювати триваюче порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів, то, відповідно, строк звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) нормативно-правового акту.

З даного приводу необхідно зазначити, що предметом спору в даній справі є рішення Закарпатської обласної ради від 30 листопада 2017 року № 985 "Про врегулювання окремих питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області", яким, зокрема було припинено в порядку реорганізації діяльність Комунального підприємства "Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради" шляхом перетворення в його Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, а також окремі пункту Положення про цю Комунальну установу.

Оскаржуване рішення стосується припинення в порядку реорганізації діяльності Комунального підприємства "Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради" і як наслідок шляхом перетворення в його Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради.

Оскаржуване рішення Закарпатської обласної ради від 30 листопада 2017 року № 985, яким, зокрема було припинено в порядку реорганізації діяльність Комунального підприємства "Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради" шляхом перетворення в його Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради стосується лише відносин з організації припинення в порядку реорганізації діяльності Комунального підприємства "Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради" шляхом перетворення в його Комунальну установу "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради, а відтак не містить ознак нормативно-правового акту та належить до розряду актів індивідуальної дії.

Таким чином, позивачем порушено строк звернення до суду, доказів на підтвердження поважності причин його пропуску не було надано.

Оскільки позивач не навів будь-яких обставин і не надав відповідних доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду, суд не вбачав жодних належних підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, та вважав наявним підстави для залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском шестимісячного строку звернення до суду із цим позовом.

Суд зазначає, що така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року по справі № 520/2559/19 .

Розгляд справи після висловлення суддею два рази думки щодо відсутності підстав вважати оскаржувані документи нормативно-правовими актами може викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості такого судді.

Підстави для самовідводу судді визначені у статті 36 КАС України. Зокрема, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді (статті 36 частина 1 пункт 4 КАС України).

Відповідно до статті 39 частин 1, 3 КАС України, за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Статтею 40 КАС України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Поряд з тим, відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ (черговим) з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Згідно з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема її п.6 ст.1, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. При цьому наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів у безсторонності судді та всього складу суду при розгляді даної заяви.

В той же час, у рішенні "Делькур проти Бельгії" від 17 січня 1970 року Європейський суд з прав людини вказав, що за наявності підстав сумніватись у безсторонності судді, він повинен взяти самовідвід.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості, а саме, проводить відмінність між: 1) суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі; 2) об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні ("Кіпріану проти Кіпру", "П`єрсак проти Бельгії", "Грівз проти Сполученого Королівства"),

Разом з тим, чітка відмінність між цими поняттями відсутня, оскільки поведінка судді може не тільки об`єктивно викликати сумніви в його неупередженості з точки зору зовнішнього спостерігача (об`єктивний тест), але мова може також йти про його або її особисте переконання (суб`єктивний тест). У зв`язку з цим рішення про те. чи слід застосувати в певній ситуації той чи інший критерій, залежить від конкретних фактів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строк) незалежним і безстороннім судом.

Як зазначається у пункті 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи, зовнішня незалежність судді не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом. Крім того, Консультативна рада європейських суддів у пункті 12 Висновку №1 (2001) наголошує: "Судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому. Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких прихильностей чи упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довір) до судової влади може бути підірвано". Отже є тісний зв`язок між незалежністю і об`єктивною неупередженістю. З цієї причини Європейський суд з прав людини зазвичай розглядає ці дві вимоги разом ("Фіндлі проти Сполученого Королівства").

Важливою є довіра, яку суди в демократичному суспільстві повніші вселяти населенню ("Саінер проти Туреччини"), Сумніви в незалежності відсутні, коли, на думку Європейського суду з прав людини у "об`єктивного спостерігача" не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається ("Кларк проти Сполученого Королівства"). Визначаючи, чи є суд незалежним. Європейський суд з прав людини звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд Європейський суд з прав людини іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду ("Бєлілос проти Швейцарії", "Очалан проти Туреччини"). Європейський суд з прав людини застерігає, що навіть самі лише сумніви "розсудливого спостерігача" в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд ("Ферантелі та Сантанджело проти Італії", "Хаусчілдт проти Данії", "Веттстейн проти Швейцарії"). Суддя, у відношенні якого є обґрунтовані побоювання недостатньої неупередженості, повинен негайно взяти відвід ("Веттстейн проти Швейцарії, "Кастілло Альгар проти Іспанії". "П`єрсак проти Бельгії").

За наведеного, лише розгляд справи судом, об`єктивність і неупередженість якого перебуває поза всяким сумнівом, є гарантією того, що судове рішення буде сприйняте суспільством як справедливе, незалежне та безстороннє, і лише в такому випадку буде дотримано право сторін на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом у розумінні статті 6 пункту 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які враховані при прийнятті Кодексу суддівської етики, суддя заявляє самовідвід в розгляді справи в тому випадку, якщо у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Підставою заявлення суддею самовідводу, згідно поданої ним заяви, є можливі сумніви в його об`єктивності та неупередженості при розгляді ним справи, в якій ним висловлена думка щодо неможливості такого розгляду, через наявність сталої домки про неналежність оскаржуваних документів до нормативно-правових актів

Вищенаведене виключає можливість брати участь судді в розгляді даної справи, через можливі сумніви щодо об`єктивності та неупередженості судді при розгляді справи, та вказана обставина є обов`язковою підставою для відводу (самовідводу) судді Гаврилка С.Є..

Наслідки самовідводу судді передбачені статтею 41 КАС України, зокрема, у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частино 1 статті 31 цього Кодексу.

На підставі наведеного та керуючись статтями 36, 39, 40,248, КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити заяву головуючого судді Гаврилка С.Є. про самовідвід.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя С.Є. Гаврилко