Справа № 523/8088/23
Суддя: Далеко К. О.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/8088/23
Провадження №2-а/523/57/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси,адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Департамента патрульної поліціїї про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, визнання дій інспектора незаконними, -

ВСТАНОВИВ:

І . Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, визнання дій інспектора незаконними, яким просить:

-визнати дії інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Одеській області капрала поліції Рудого Ю.С. щодо складення постанови ЕАС № 6916571 про адміністративне правопорушення від 30.04.2023 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. незаконними;

-скасувати постанову інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Одеській області, серії ЕАС № 6916571 про адміністративне правопорушення від 30.04.2023 року, а справу закрити.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що постановою інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Одеській області капрала поліції Рудого Ю.С. його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. 30.04.2023 року рухаючись на автомобілі Шкода номерний знак НОМЕР_1 в м. Одеса по вул. Академіка Корольова, не порушуючи правил дорожнього руху, він був зупинений працівниками патрульної поліції в Одеській області, які рухались позаду на службовому автомобілі. Підійшовши до нього, вони почали вимагати документи. Йому пояснили, що не працює правий задній стоп сигнал. Будучи впевненим у справності свого транспортного засобу, він звернувся до працівника поліції щодо надання йому доказів несправності. Після надання документів, що посвідчують його особу, працівник поліції почав вимагати надання йому страхового полісу. Так як поліс обов`язкового страхування був в електронному вигляді, а телефон був розряджений, він повідомив поліцейському, що поки не буде доведена законність його зупинки, він не має можливості пред`явити інші документи, ніж ті що вже пред`явив. Після цього, працівники поліції розпочали розглядати відносно нього справу про адміністративне правопорушення, та прийняли незаконно постанову за ч.1 ст. 126 КУпАП. Через деякий час, поліцейський показав йому відеозапис, з якого вбачається що під час руху на автомобілі Шкода номерний знак НОМЕР_1 стоп сигнали працюють. Позивач зазначає, що поліцейським було порушено статтю 35 Закону України «Про Національну поліцію», так як технічна несправність автомобіля не знайшла свого підтвердження на відеозаписі який було надано поліцейськими. Також, відповідно до п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо - транспортних пригод. У зв`язку із тим, що він не порушував правил дорожнього руху, та не був учасником дорожньо - транспортної пригоди, позивач вважає що поліцейський не мав права вимагати поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

12.06.2023 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Єфименко С. надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. В обгрунтування відзиву на позов зазначив, що транспортний засіб позивача Skoda Oktavia, номерний знак НОМЕР_1 було зупинено згідно п.3 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», за кермом якого знаходився ОСОБА_1 . Відповідно до Інформації, яка міститься на офіційному сайті МТСБУ, станом на 30.04.2023 року на транспортний засіб Skoda Oktavia, номерний знак НОМЕР_1 , не було чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, 30.04.2023 року позивач під-час спілкування з працівниками поліції повідомив останнім, що поліс обов`язкового страхування має в електронному вигляді, але не має змоги його пред`явити у зв`язку із тим, що телефон розряджений. Однак, на спростування факту відсутності чинного полісу на транспортний засіб Skoda Oktavia, номерний знак НОМЕР_1 , станом на 30.04.2023 року, позивач не додав до позовної заяви копію полісу. Станом на момент вчинення адміністративного правопорушення, а саме 30.04.2023 року ОСОБА_1 був діючим працівником поліції, а саме старшим інспектором відділу адміністративної практики УПП в Одеській області ДПП капітан поліції. З огляду на викладене, відповідач прийшов до висновку що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП, доведена у повній мірі належними та допустимими доказами. В обгрунтування своїх заперечень, відповідач посилався на судову практику з розгляду аналогічних спорів: рішення Касаційного адміністративного суду від 09.08.2019 року по справі № 760/20247/16, від 10.09.2019 року по справі № 537/2324/16, постанова Верховного Суду від 21.11.2019 року у справі № 522/22180/16-а, рішення Касаційного адміністративного суду від 25.09.2019 року по справі № 127/19283/17. Щодо визнання незаконними дій інспектора, то відповідач вважає що дана позовна вимога не підсудна місцевому загальному суду як адміністративному.

15.06.2023 року до суду від позивача надійшла відповідь відзив на позовну заяву, згідно якої він зазначив наступне: відповідач у відзиві зазначає причину зупинки пункт 3 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», але поліцейські які підійшли до автомобіля представились, повідомили причину зупинки непрацюючий задній правий стоп-сигнал, що є технічною несправністю та відноситься до пункту 2 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Поспілкувавшись з поліцейськими деякий час щодо надання підтверджуючих фактів непрацюючого заднього правового стоп-сигналу, вони відійшли ставши позаду автомобіля, поспілкувалися між собою та повернувшись назвали вже іншу причину зупинки пункт 3 статті 35 Закону України «Про Національну поліція», а саме що даний автомобіль або водій можуть бути причетними до скоєння правопорушення, але поліцейський не зазначив звідки у нього з`явилася така інформація, та до якого правопорушення може бути причетний автомобіль або водій. Наданий відповідачем відеозапис події позивач вважає неналежним доказом, оскільки він починається не спочатку його розмови з поліцейськими, та у ньому відсутні події зазначені позивачем. Починаючи з 19:01:30 поліцейський закриває динамік нагрудної відеокамери при спілкуванні з іншим поліцейським, а починаючи з 19:02:06 до 19:04:37 запис взагалі відсутній, що може свідчити про змонтоване відео відповідачем на свою користь. Вимагати для перевірки поліс страхування поліцейський має право з урахуванням чітких підстав. Ці підстави передбачені ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» та п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування, а саме лише у разі якщо відносно водія складено протокол про порушення правил дорожнього руху. Якщо водій не порушував Правил дорожнього руху та не є учасником ДТП, то поліцейський не має права вимагати для перевірки страховий поліс.

II. Рух справи.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 12.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою суду від 13.07.2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Протягом розгляду справи, судові засіданні по справі були відкладені у зв`язку із: залученням співвідповідача, неявкою сторін до судового засідання, відсутністю доказів повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи.

ІІІ. Позиції сторін.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідачі Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Департамент патрульної поліції не забезпечили явку свого представника до судового засідання, про дати судових засідань були належним чином повідомлені судом, зокрема шляхом надіслання судом судової повістки на їх офіційну електронну адресу, в порядку п.1 ч.3 ст. 124 КАС України. Клопотанням від 27.07.2023 року представник відповідача Департаменту патрульної поліції просив розглянути справу без його участі, врахувати доводи викладені у відзиві.

У зв`язку із тим, що учасники справи не з`явились у судове засідання 30.11.2023 року, хоча і були належними чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, учасники справи надали суду свої пояснення та докази, відсутні перешкоди для розгляду справи, відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні, в порядку ч.9 ст.205, ч.4 ст. 250 КАС України.

ІV. Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду позову.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позову, з наступних підстав.

Частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 6916571 від 30.04.2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Виходячи зі змісту ч.2 ст. 286 КАС України, ОСОБА_1 міг подати позовну заяву щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, протягом десяти днів з дня ухвалення відповідної постанови, тобто до 10.05.2023 року включно,

Судом встановлено, що позовна заява надійшла до суду 09.05.2023 року.

За викладених обставин, враховуючи зміст ч. 6, 9 ст. 120 КАС України, суд приходить до висновків що позовну заяву про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 30.04.2023 року, серія ЕАС №6916571, подано ОСОБА_1 у встановлені законом строки.

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази в їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку що заявлені вимоги позивача ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом встановлено, що 30 квітня 2023 року інспектором капралом поліції 1 бат. 3 роти. Рудим Ю.С. стосовно позивача ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАС №69916571, за частиною першої статті 126 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Згідно описової частини оскаржуваної постанови серії ЕАС №69916571 від 30.04.2023 року: водій ОСОБА_1 30.04.2023 року о 19год.00хвил. за адресою: м.Одеса, вул. Академіка Корольова, 1Б, керував транспортним засобом без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п. 2.1 ґ ПДР відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою установлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно із п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, уповноваженими працівниками підрозділів патрульної служби Національної поліції надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Вимогами п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції визначено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Приписами ст. 268 КУпАП установлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало порушення позивачем вимог п. 2.1ґ ПДР України, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 126 КУпАП.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено основні права та обов`язки водія транспортного засобу, якими, зокрема, вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом п. 2.1ґ ПДР України встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення);

Згідно п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

За приписами частини 1 ст. 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У позові позивач ОСОБА_1 зазначає, що будь-які підстави для пред`явлення інспектору поліції полісу були відсутні, оскільки позивач не порушував ПДР України.

Суд не може погодитись з таким твердженням позивача, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі ст.53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Положеннями п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 21.2 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено коло суб`єктів, уповноважених на перевірку відповідних полісів, а також визначено випадки обов`язкової перевірки останніх.

В свою чергу, п.21.3 зазначеної статті передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм, суд робить висновок, що право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс.

При цьому, доводи позивача про те, що він не зобов`язаний був пред`являти поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки ПДР він не порушував та доказів такого порушення матеріали справи не містять, суд вважає помилковими, оскільки положеннями ст. 53 Закону №1961-IV передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України встановлено безпосередній обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 21.11.2018 року по справі № 465/6677/16-а, в постанові від 21.12.2018 року по справі №175/1224/16-а, постанові від 25.09.2019 року по справі № 127/19283/17, які суд в силу вимог ч.5 ст. 242 КАС України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Разом із цим, матеріалами справи підтверджується, що причиною зупинки транспортного засобу під керуванням позивача був пункт 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», про що йому повідомили працівники поліції, та що підтверджується відеозаписом №01216, де на часі 19:00:14 позивачу зазначено, що є інформація, що свідчить про причетність водія транспортного засобу до вчинення адміністративного правопорушення.

Окремо варто зауважити, що за правилами статті 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень, адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Отже, накладення відповідачем стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених є обґрунтованим, навіть коли би факт порушення правил проїзду пішохідного переходу не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постановах від 16 серпня 2019 року по справі № 524/126/17, від 10 вересня 2019 року у справі № 537/2324/17, від 25 вересня 2019 року по справі № 127/19283/17, які суд в силу вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, згідно даних станом на 30.04.2023 року про оформлення полісів на транспортні засоби із сайту МТСБУ (https://policy-web.mtsbu.ua/) на автомобіль, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач, поліс не оформлений. Доказів іншого позивач суду не надав.

Одночасно, надані суду відеозаписи з нагрудної камери поліцейського № 01216, суд вважає належним та допустимим доказом по даній справі.

Статтею 251 КУпАП установлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Необхідно наголосити, що відповідно до статті 31 Закону України від 2 липня 2015 року, № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, які мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, яка знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, частиною 2 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Суд зазначає, що оскаржена позивачем постанова ЕАС № 6916571 від 30.04.2023 року містить посилання на Б/к 1216.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що долучені до справи відеозаписи фіксують вчинення позивачем правопорушення, стосуються процедури оформлення матеріалів правопорушення після зупинки керованого позивачем автомобіля інспектором поліції та розгляду справи інспектором.

Зміст вказаних файлів не викликає сумнівів в тому, що саме останніми зафіксовані події, які мали місце 30.04.2023р. за участі сторін в справі.

При цьому, суд наголошує на тому, що ураховуючи принцип превалювання сутності над формою, перевага має надаватися перевірці чи мало місце порушення особою правил дорожнього руху, за яке таку особу було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Отже, суд вважає, що відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, та з автореєстратора підтверджують висновки інспектора щодо обставин справи, а тому є належним та допустимим доказом в розумінні КУпАП, яке доводить наявність адміністративного правопорушення.

Відповідно, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 6916571 від 30.04.2023 року мали місце, суд не знаходить підстав для скасування наведеної постанови, та вважає що не підлягають задоволенню позовні вимоги, пред`явлені до відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції з наведених вище підстав.

Разом з цим, в частині вимоги позову щодо визнання незаконними дій Інспектора поліції суд зазначає, що така вимога не підлягає задоволенню з огляду на положення частини третьоїстатті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, якими чітко передбачено конкретний перелік рішень, які може прийняти суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до ч.3ст. 286 КАС Україниза наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Крім того, до повноважень працівників патрульної поліції входять збір та оцінка доказів, розгляд справи про адміністративне правопорушення з прийняттям постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням при дослідженні обставин справи в їх сукупності, керуючись, зокрема, власним переконанням та правосвідомістю. Результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення в даному випадку є оскаржувана постанова, яка підлягає оскарженню відповідно до положень діючого законодавства, що жодним чином не порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Тому, в задоволенні позовних вимог щодо визнання дій неправомірними необхідно відмовити.

Основною умовою під час розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є встановлення наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (правова позиція Верховного Суду, яка викладена в постановах від 29.04.2020 року по справі № 283/2460/16-а та від 17.03.2020 року по справі № 334/8803/16-а).

Отже, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода ОСОБА_1 щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких підстав суд вважає, що спірна постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серія ЕАС № 6916571 від 30.04.2023 є законною та скасуванню не підлягає.

Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 19, 72, 90, 241, 243, 293, 295, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕАС № 6916571 від 30.04.20213 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 30.11.2023 року.

Суддя: К.О. Далеко