Справа № 320/2429/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2429/23 Суддя (судді) першої інстанції: Балаклицький А. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Єгорової Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 14.12.2022 №07/1/1-11п-22 Комісії з розгляду звернень щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади Офісу Генерального прокурора "про відсутність у діяльності прокурора Яновича С.В. , який обіймає посаду начальника Департаменту кадрової роботи та державної служби Офісу Генерального прокурора, підстави, передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 41 Закону України "Про прокуратуру" для звільнення з цієї посади";

- визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо поширення недостовірної інформації про те, що: "Наказом Генерального прокурора від 16.04.2021 №365-ц ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва, управління організації та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини спеціальної категорії Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних порушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України", вказану у рішенні від 14.12.2022 №07/1/1-11п-22 Комісії з розгляду звернень щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади Офісу Генерального прокурора;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора спростувати недостовірну інформацію про те, що "Наказом Генерального прокурора від 16.04.2021 №365-ц ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва, управління організації та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини спеціальної категорії Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних порушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України", вказану у рішенні від 14.12.2022 №07/1/1-11п-22 Комісії з розгляду звернень щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади Офісу Генерального прокурора та поширену;

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо нездійснення об`єктивного, всебічного і вчасного розгляду скарг ОСОБА_1 від 12.09.2022 №2, від 16.09.2022 №3, від 04.10.2022 №5 та ненадання відповіді по суті всіх питань, вказаних у цих зверненнях заявнику;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора повторно розглянути скарги ОСОБА_1 від 12.09.2022 №2, від 16.09.2022 №3, від 04.10.2022 №5 об`єктивно, всебічно, вчасно перевірити зазначені в них факти та за результатами перевірки надати достовірну, точну, повну інформацію щодо всіх питань у цих зверненнях;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди, розмір якої дорівнює у середньому розміру заробітної плати, розраховану за період з 27.02.2021 до дати ухвалення рішення у даній справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою суду про повернення позовної заяви, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду, як таку, що перешкоджає провадженню у справі, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 03 жовтня 2023 року №950/0/15-23, ОСОБА_3 було звільнено з посади судді Шостого апеляційного адміністративного суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Рішенням зборів суддів Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року, вирішено здійснити повторний автоматизований розподіл судових справ, які перебували у провадженні судді Федотова І.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2023 року, справа №320/2429/23 передана судді-доповідачу Ганечко О.М. До складу колегії суддів із розгляду зазначеної адміністративної справи входять судді Єгорова Н.М., Сорочко Є.О.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2023 прийнято до провадження адміністративну справу № 320/2429/23 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення. Призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 29 листопада 2023 року.

Розгляд апеляційної скарги 29.11.2023 не здійснювався, у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відрядженні. Розгляд апеляційної скарги призначено на 06.12.2023 у порядку письмового провадження.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути дану апеляційну скаргу у порядку письмового провадження, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 312 КАС України.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, виходив з того, що позивачем у позовній заяві об`єднані вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк суд при прийнятті рішення про повернення позовної заяви вдався до надмірного формалізму, не застосувавши процесуальні інстременти, зокрема, роз`єднання позовних вимог, уточнення позовної заяви тощо, адже заявлені позовні вимоги фактично пов`язані між собою та виходять з неналежного розгляду скарг позивача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 55 Конституції України, встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 3 статті 124 Конституції України, встановлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

За приписами частини 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням установленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вимог частини 5 статті 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів (пункт 4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (пункт 5).

Згідно з частиною 1 статті 172 КАС України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Право позивача заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою, передбачено також частиною 1 статті 21 КАС України.

Зі змісту вищенаведених процесуальних норм вбачається, що об`єднання в одній позовній заяві декількох вимог допускається за умови пов`язаності їх між собою підставами виникнення або поданими доказами, а також основних і похідних вимог.

Під підставами позову, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що існують правовідносини і що внаслідок певних дій ці відносини стали спірними.

Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення. Характер позовної вимоги визначається характером спірних правовідносин, з якого випливає вимога позивача.

Таким чином, у випадку пред`явлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.

Згідно з частиною 6 статті 21 КАС України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалюючи судове рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у позовній заяві об`єднані вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства, зокрема, як у порядку цивільного, так і у порядку адміністративного судочинства, позаяк, позовні вимоги про визнання протиправними дій Офісу Генерального прокурора щодо поширення недостовірної інформації про те, що: "Наказом Генерального прокурора від 16.04.2021 №365-ц ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва, управління організації та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини спеціальної категорії Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних порушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України" та зобов`язання Офісу Генерального прокурора спростувати недостовірну інформацію про те, що "Наказом Генерального прокурора від 16.04.2021 №365-ц ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора другого відділу процесуального керівництва, управління організації та процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини спеціальної категорії Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних порушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України", вказану у рішенні від 14.12.2022 №07/1/1-11п-22 Комісії з розгляду звернень щодо неналежного виконання прокурором, який обіймає адміністративну посаду, посадових обов`язків, встановлених для відповідної адміністративної посади Офісу Генерального прокурора та поширену пов`язані з реалізацією особистих немайнових інтересів позивача, то визнання протиправними дій щодо поширення недостовірної інформації, є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною владних управлінських функцій стосовно іншого суб`єкта.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин.

Таким чином, предметом позову в частині вимог, зокрема, є вимоги позивача про захист честі, гідності та ділової репутації, шляхом визнання інформації недостовірною та її спростування.

Статтею 201 Цивільного кодексу України, передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини 3 статті 297 ЦК України, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Таким чином, суд першої інстанціїї обґрунтовано виснував, що частина вимог, які заявлені у цьому позові, не є публічно-правовими, оскільки в них порушено саме питання приватно-правових відносин щодо поширення недостовірної інформації.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За правилами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний спір в частині позовних вимог, не належить до юрисдикції адміністративних судів, а повинен вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції, а отже, позивачем у позовній заяві об`єднані вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства (адміністративного та цивільного).

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

При цьому, статтею 169 КАС України не передбачено повернення частини позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом порушено встановлені законом правила об`єднання позовних вимог, а саме, об`єднано позовні вимоги, які належить розглядати як у порядку цивільного, так і у порядку адміністративного судочинства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Щодо доводів про те, що суд мав право застосувати такий процесуальний інструмент, як роз`єднання позовних вимог, колегія суддів наголошує на тому, що вказане застосовується до вимог, які неможливо розглянути в одному провадженні, а мають окремий зміст та предмет, проте, всі вони мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства. У даному випадку, суд при прийнятті оскаржуваної ухвали не вдався до надмірного формалізму, адже застосував прямо передбачену процесуальним законом норму - п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

Н.М. Єгорова