Справа № 636/4168/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 р.Справа № 636/4168/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Оболєнська С.А., пл. Соборна, 2, м. Чугуїв, 63500 по справі № 636/4168/23

за позовом ОСОБА_1

до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , Старшого державного виконавця Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юношева Дмитра Анатолійовича

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Старшого державного виконавця Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юношева Дмитра Анатолійовича, в якому просив суд:

- визнати бездіяльність старшого державного виконавця Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного МРУ Міністерства юстиції Юношева Д.А. про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання протиправною;

- зобов`язати Чугуївський ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного МРУ Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження відповідно до рішення суду по справі № 636/81/19 і виконати дане рішення суду;

- стягнути солідарно з відповідачів судові витрати, при прийнятті рішення на користь позивача;

- зобов`язати Чугуївський ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного МРУ Міністерства юстиції у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що Чугуївським міським судом Харківської області ухвалено рішення по справі № 636/81/19 за позовом ОСОБА_1 до Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області, інспектора Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області Мандрики Б.М. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та стягнення судових витрат. 18.02.2022 позивачем до Чугуївського ВДВС подано заяву про відкриття виконавчого провадження, передано виконавчий лист № 636/81/19, виданий 08.02.2022. Старшим державним виконавцем Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного МРУ Міністерства юстиції Юношевим Д.А. розглянуто заяву стягувача та зазначено, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: відсутня дата народження боржника, що унеможливлює виконання рішення. Однак, будь-яких документів стягувачу з 18.02.2022 не поверталося, повідомлення про повернення виконавчого документу видане лише 06.07.2023 за його наполегливою вимогою, до якого не додано виконавчий лист та постанову про відмову у відкритті провадження. Стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження вказані всі відомості та дані, яких достатньо для відкриття виконавчого провадження та виконання рішення суду, отже виконавець мав всі законні підстави для відкриття виконавчого провадження та його виконання, але проявив повну бездіяльність, здійснив протиправні дії, порушив права стягувача та вимоги суду, оскільки відсутність зазначених відомостей не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання. Стягувачем 03.08.2023 подано скаргу на протиправні дії старшого державного виконавця Юношева Д.А., але відповіді до цього часу не отримав, тому змушений звернутися до суду.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 07.09.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано бездіяльність старшого державного виконавця Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юношева Дмитра Анатолійовича про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання протиправною.

Зобов`язано Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження відповідно до рішення суду по справі № 636/81/19.

Зобов`язано Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місячний строк подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. та витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем, Чугуївським відділом державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що до відділу ОСОБА_1 подано заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого документа по справі № 636/81/19 від 08.02.2022 року. Старшим державним виконавцем Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юношевим Дмитром Анатолійовичем розглянуто заяву стягувача ( ОСОБА_1 ) та винесено повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання керуючись п.6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», повертається виконавчий документ без прийняття до виконання, а саме виконавчий документ не відповідає вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: у виконавчому документі відсутня дата народження боржника, що унеможливлює технічне виконання відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до положень статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" регламентовано обов`язкові (імперативні норми права) та необов`язкові (диспозитивні) вимоги до виконавчого документа та підстави, за яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання. До обов`язкових вимог віднесено, зокрема: 3) прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Доводи про те, що виконавцю надано право під час здійснення виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача отримувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, є неспроможними, з огляду на те, що наведеною нормою (ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження") законодавець визначив права виконавця, які йому надано виключно під час виконавчого провадження, тобто, після відкриття виконавчого провадження. Отже, такі дії виконавець має право вчиняти виключно під час виконавчого провадження, тобто після його прийняття. Скаржник ОСОБА_1 не скористався своїм правом надати інформацію про дату народження боржника, і таким чином власне сам і унеможливив відкриття виконавчого провадження, що передбачено ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 05.02.2021 Чугуївський міський суд Харківської області ухвалив рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області, інспектора Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області Мандрики Б.М. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, на підставі якого видав виконавчий лист про стягнення пропорційно з відповідачів на користь ОСОБА_1 судових витрат, а саме: судового збору в сумі 768,40 грн та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 6590,00 грн. Судове рішення по справі № 636/81/19 набрало законної сили 15.02.2021.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - до 15.02.2024. З метою примусового виконання рішення суду по справі № 636/81/19 ОСОБА_1 18.02.2022 звернувся до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про прийняття на примусове виконання виконавчого документу по справі № 636/81/19, яка згідно штампу прийнята останнім 18.02.2022.

06.07.2023 позивачем отримано повідомлення від 15.02.2023 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, підписане старшим державним виконавцем Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного МРУ Міністерства юстиції Юношевим Д.А., яке мотивовано тим, що у виконавчому документі відсутня дата народження боржника, що унеможливлює виконання рішення.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Водночас, виконавчий документ повинен відповідати вимогам, які визначені у ст. 4 Закону №1404-VIII.

Так, відповідно до ч. 1 вказаної статті, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені у ч. 4 ст. 4 Закону №1404.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 4 цього Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Зміст ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону № 1404 свідчить про те, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як свідчать матеріали справи, з метою примусового виконання рішення суду по справі № 636/81/19 ОСОБА_1 18.02.2022 звернувся до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) із заявою про прийняття на примусове виконання виконавчого документу по справі № 636/81/19, яка згідно штампу прийнята останнім 18.02.2022.

06.07.2023 позивачем отримано повідомлення від 15.02.2023 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, підписане старшим державним виконавцем Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного МРУ Міністерства юстиції Юношевим Д.А., яке мотивовано тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: у виконавчому документі відсутня дата народження боржника, що унеможливлює виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону №1404-VIII будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Враховуючи те, що із заявою про прийняття на примусове виконання виконавчого документу позивач звернувся 18.02.2022, про що свідчить штам відповідача про отримання, проте повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання прийнято останнім 15.02.2023, колегія суддів зазначає, що виконавчий документ було повернуто стягувачу, поза межами терміну визначеного ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII.

Отже, повертаючи виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання майже через рік з дня його пред`явлення, з урахуванням передбаченого ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII строку - протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, державний виконавець допустив протиправну бездіяльність.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання протиправною бездіяльності старшого державного виконавця Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юношева Дмитра Анатолійовича про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що повернення виконавчого документу стягувачу, за межами терміну визначеного ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII, вже свідчить про незаконність прийняття такого рішення.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Чугуївський ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного МРУ Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження відповідно до рішення суду по справі № 636/81/19 і виконати дане рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішенням іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною та гарантує право кожного на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Це право було б ілюзорним, коли остаточне судове рішення, яке набрало законної сили, не виконувалось на шкоду одній із сторін.

Судовий контроль за виконанням судових рішень є заключним етапом у процесі реалізації права особи на суд, яке є захищеним в результаті швидкого і повного виконання остаточного судового рішення.

Повернення виконавчого документа без виконання з формальних підстав, за наявності у ньому інформації, що достовірно ідентифікує особу боржника, становить втручання у право заявника на судовий розгляд, оскільки перешкоджає швидкому виконанню судового рішення. Вказане може вплинути на розумність строків реалізації права стягувача на справедливий суд, оскільки право на суд є захищеним лише у разі виконання судового рішення у порядку, передбаченому законом.

Внаслідок повернення виконавчого документа без прийняття до виконання створюється ситуація, коли стягувач на заключному етапі захисту своїх цивільних прав, під час примусового виконання остаточного судового рішення змушений вживати додаткових зусиль для поновлення порушених прав, зокрема, повторно звертатись до суду для усунення недоліків виконавчого листа та повторно пред`являти його до виконання. Враховуючи, що вимоги адміністративного судочинства не передбачають обов`язок учасника справи надавати суду інформацію про дату народження потенційного боржника, суд не завжди має змогу зазначати цю інформацію у виконавчому листі.

Колегія суддів зазначає, що сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 686/3941/19, від 07.06.2022 у справі № 761/20750/13-ц.

При цьому, судова колегія зазначає, що пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцю під час здійснення виконавчого провадження надано право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Отже, державний виконавець, маючи достатній обсяг прав, визначених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», за необхідності, мав можливість самостійно отримати інформацію щодо дати народження боржника.

Повернення виконавчого документа через відсутність у виконавчому листі певних даних про особу - дати народження має ознаки формальності, оскільки у виконавця під час виконання судового рішення не виникає проблем із отриманням такої інформації з бази даних і реєстрів. Саме тому судова практика складається таким чином, щоб судове рішення було виконано якомога швидше.

При цьому, суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що у повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, державним виконавцем вказано: стягувач: ОСОБА_2 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 : РНОКПП: НОМЕР_1 .

Тобто, державному виконавцю відомі відомості про стягувача, достатні для вирішення питання про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутність у виконавчому документі відомостей про дату народження боржника не є безумовною підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За приписами ч. 1 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Згідно ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Частиною 4 статті 4 наведеного Закону визначено підстави для повернення виконавчого документу стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання.

Отже, вирішення питання відповідності виконавчого документу вимогам ч. 1 ст. 4 Закону №1404-VIII, наявності підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання або наявності підстав для відкриття виконавчого провадження належить до повноважень органу державної виконавчої служби.

Положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про прийняття на примусове виконання виконавчого документу по справі № 636/81/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо питання розподілу судових витрат, тому апеляційний суд не надає оцінку спірному рішенню у цій частині.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; 3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07.09.2023 року по справі № 636/4168/23 в частині щодо задоволення позовних вимог про зобов`язання Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження відповідно до рішення суду по справі № 636/81/19 прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, а отже підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення цієї частини позовних вимог шляхом зобов`язання Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про прийняття на примусове виконання виконавчого документу по справі № 636/81/19.

В іншій частині рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07.09.2023 по справі № 636/4168/23 скасувати в частині "Зобов`язати Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження відповідно до рішення суду по справі № 636/81/19".

Прийняти в цій частині постанову, якою зобов`язати Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про прийняття на примусове виконання виконавчого документу по справі № 636/81/19.

В іншій частині Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 07.09.2023 по справі № 636/4168/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва