Справа № 120/3230/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3230/23 Головуючий у 1-й інстанції: Маслоід Олена Степанівна

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

05 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Полотнянка Ю.П. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 разом з доданими до неї матеріалами повернуто на підставі п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Не погодившись з ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Представник позивача, адвокат Довженко Валерій Іванович зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що під час набуття статусу адвоката у 2004 році діяв Закон України «Про адвокатуру» від 19.12.1992 № 2887-ХІІ, яким не передбачалася видача посвідчення адвоката України разом із свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю. При цьому, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI, який набрав чинності 15.08.2022 не передбачає обов`язок адвокатів, які отримали такий статус до набрання чинності цим Законом, отримувати посвідчення адвоката. Відтак долучений до апеляційної скарги ордер не містить реквізитів посвідчення адвоката, оскільки представник позивача таке посвідчення не отримував.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався тим, що ордер серії АН №1137830 не відповідає вимогам ст. 59 КАС України та ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а саме не містить реквізитів, передбачених Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41 (зі змінами та доповненнями), та не може посвідчувати повноваження адвоката Довженка Валерія Івановича на підписання позовної заяви та представництво інтересів ОСОБА_1 в суді.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно із частиною першою статті 55 КАС України встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до частини першої статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частина восьма статті 59 КАС України передбачає, що у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Частиною четвертою статті 59 КАС України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно із частиною першою статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), який набув чинності 05.08.2012, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина друга статті 26 Закону № 5076-VI).

Пунктом 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41 (далі - також Положення №41) передбачено, що ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Перелік реквізитів, які має містити ордер визначені у пункті 12 Положення. Так, підпунктом 12.5 пункту 12 Положення визначено ордер має містити прізвище, ім`я, по батькові адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі ордера, номер та дату його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, найменування органу, який його видав (КДКА відповідного регіону, з 01.01.2013 радою адвокатів відповідного регіону); номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане.

Таким чином, ордер має в обов`язковому порядку містити номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане.

Із матеріалів справи слідує, що до матеріалів справи, на підтвердження повноважень здійснювати в суді представництво інтересів ОСОБА_1 , адвокат Довженко В.І. додав ордер серії серії АН №1137830, у якому вказано, що надання правничої допомоги здійснюється на підставі: договору про надання правової допомоги від 22.02.2023 № 27. Також ордер містить реквізити свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія якого додана до справи (а.с.23).

Варто зазначити, що особливість обставин цієї справи полягає у тому, що адвокат Довженко В.І. набув статус адвоката з 12.03.2004, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 12.03.2004 № 1640. Інформація про адвоката відображається в Єдиному реєстрі адвокатів України.

Таким чином, зважаючи на об`єктивну неможливість зазначення реквізитів посвідчення адвоката, позаяк Закон України «Про адвокатуру» від 19.12.1992 № 2887-ХІІ, у період дії якого набув статусу адвоката представник позивача Довженко В.І., не передбачав видачу посвідчення адвоката України разом із свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, колегія суддів уважає недостатніми встановлені судом першої інстанції обставини, щоб вважати, що ордер має істотні недоліки, які виключають можливість прийняття його як доказу повноважень адвоката Довженка В.І. діяти від імені позивача.

З даного приводу, колегією суддів враховано висновки Верховного Суду, які висловлені у постанові від 26 вересня 2023 року у справі №120/3230/23, де поміж іншого зазначено, що станом на 12.03.2004 правові засади організації і здійснення адвокатської діяльності в Україні визначав Закон України «Про адвокатуру» від 19.12.1992 № 2887-ХІІ (далі - Закон № 2887-ХІІ), який втратив чинність на підставі Закону № 5076-VI.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2887-ХІІ адвокатом може бути особа, яка має вищу юридичну освіту, підтверджену дипломом України або відповідно до міжнародних договорів України дипломом іншої країни, стаж роботи у галузі права не менше двох років, володіє державною мовою, склала кваліфікаційні іспити, одержала в Україні свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняла Присягу адвоката України.

Статтею 15 цього Закону передбачено, що при видачі кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю особа, якій вручено це свідоцтво, приймає Присягу адвоката України.

Отже, положеннями Закону № 2887-ХІІ не передбачалася видача посвідчення адвоката, а документом, що підтверджує статус адвоката, було свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Із набранням чинності 05.07.2012 Закону № 5076-VI, види документів, які підтверджують статус адвоката розширено.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 5076-VI особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

При цьому, відповідно до пункту 2 розділу Х «Перехідні положення» Закону № 5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зберігається за особами, які отримали таке право до набрання чинності цим Законом. Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України, видані до набрання чинності цим Законом, є чинними і не підлягають обміну або заміні.

Таким чином, хоча інформація про посвідчення адвоката є обов`язковим реквізитом ордеру відповідно до приписів Положення № 41, проте приписи цього Положення не можуть передбачати усіх ситуацій та обставин, які можуть виникнути з об`єктивних причин, коли така інформація, як-от у ситуації представника позивача, не може бути зазначена адвокатом. Проте це не може перешкоджати такій особі здійснювати адвокатську діяльність.

З огляду на викладені вище обставини, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відтак, оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року скасувати.

Справу направити до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Полотнянко Ю.П. Граб Л.С.