Справа № 127/31580/23
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/31580/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гриневич В.С.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

05 грудня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

позивача: не зявився,

представника відповідача: Химича Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержанта поліції Сірко Назарій Петрович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся із позовом до Вінницького міського суду Вінницької області в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, а провадження у справі закрити.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2023 позов задоволено.

Постанову серії ЕАТ №7852804 від 02.10.2023, винесену інспектором Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержантом поліції Сірком Назарієм Петровичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. скасовано та закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, при цьому, стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, посилаючись на судову практику Європейського Суду з прав людини вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що судове рішення має бути вмотивованим, однак, на противагу, рішення суду першої інстанції не містить жодного аналізу обставин, обґрунтування позиції чи мотивів прийнятого рішення. При цьому вказує, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується наявним у матеріалах справи відеозаписом.

В судове засідання позивач не з`явився про причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, який прибув в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02.10.2023 інспектором 4 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області сержантом поліції Сірком Назарієм Петровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичного режимі серії ЕАТ №7852804, якою визнано винним ОСОБА_1 в тому, що він 02.10.2023 0 07.34 год. в м. Вінниця, вул. Соборна, 91, керуючи транспортним засобом «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив перетин дорожньої розмітки 1.1 «Суцільна лінія», здійснив рух під знак 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено», а також перед перестроюванням не увімкнув покажчик повороту, чим порушив п. 9.2.б. ПДР Порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху.

Вказаною постановою винним ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Позивач вважаючи спірну постанову протиправною, звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктом 9.1. а) Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, попереджувальними сигналами є сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою.

Положеннями пункту 9.2. б) Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до частини другої статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, за диспозицією частини другої статті 122 КУпАП відповідальність наступає за порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач перед перестроюванням не увімкнув покажчик повороту, чим порушив п. 9.2. б ПДР Порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху.

В свою чергу позивач заперечує такі обставини, зазначаючи що не вчиняв адміністративного правопорушення.

Однак, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що будь яких доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, матеріали справи не містять.

Зокрема, з доданих до відзиву відеозаписів під назвами «01_10_2023 Пасічник.mp4» та «01_10_2023 Сірко.mp4» із ситуаційних камер м. Вінниці, які досліджені судом, неможливо достовірно встановити чи вмикав позивач керуючи транспортним засобом при зміні смуги руху покажчик повороту.

Разом з тим, зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач керуючи транспортним засобом здійснив перетин дорожньої розмітки 1.1 «Суцільна лінія».

Згідно з пунктом 8.1. Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до пункту 8.5. ПДР дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Положеннями пункту 34 Правил дорожнього руху України визначено, що горизонтальна розмітка має таке значення: 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Як зазначено вище, на думку інспектора поліції, ОСОБА_1 02.10.2023 за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, 91, керуючи транспортним засобом здійснив перетин дорожньої розмітки 1.1 «Суцільна лінія».

Однак, з доданих до відзиву відеозаписів під назвами «01_10_2023 Пасічник.mp4» та «01_10_2023 Сірко.mp4» із ситуаційних камер м. Вінниці, які досліджені судом, не вбачається на ділянці вулиці Соборної, по якій рухався позивач «Суцільної лінії», відтак судом не встановлено того, що позивач рухаючись по вулиці Соборній здійснив перетин дорожньої розмітки 1.1 «Суцільна лінія».

Разом з тим, зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач здійснив рух під знак 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено».

Так, п. 8.4 Правил дорожнього руху України передбачено, що дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи: в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

Відповідно до розділу 33 Дорожні знаки ПДР, знак 3.2 передбачає «Рух механічних транспортних засобів заборонено».

Пунктом 2.8. розділу 2 ПДР України водій з інвалідністю, що керує мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком "Водій з інвалідністю", або водій, що перевозить пасажира з інвалідністю, може відступати від вимог дорожніх знаків 3.1, 3.2 і 3.35 - 3.38, а також знака 3.34 за наявності під ним таблички 7.18.

Таким чином, дія знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» не поширюється на водіїв, які керують автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком "Водій з інвалідністю".

Як зазначено вище, на думку інспектора поліції, ОСОБА_1 02.10.2023 за адресою: м. Вінниця, вул. Соборна, 91, керуючи транспортним засобом здійснив рух під знак 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено».

При цьому, з доданих до відзиву відеозаписів під назвами «01_10_2023 Пасічник.mp4» та «01_10_2023 Сірко.mp4», зокрема з нагрудних бодікамер працівників поліції вбачається, що автомобіль, який керував позивач, позначений розпізнавальним знаком "Водій з інвалідністю", разом з тим останній при спілкуванні з працівниками поліції надавав посвідчення особи з інвалідністю.

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, будь яких доказів на підтвердження обставин, які слугували підставою для винесення поліцейським постанови про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., матеріали справи не містять.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення. Однак, зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 7 КУпАП закріплено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Положеннями статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.