Справа № 420/10441/21
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

04 грудня 2023 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Токмілової Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про постановлення ухвали в порядку ст. 383 КАС України в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 16.08.2018 року включно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 16.08.2018 року включно.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року по справі № 420/10441/21 набрало законної сили 11.02.2022 року.

08.10.2021 року від позивача до суду в порядку ст.383 КАС України надійшла заява, в якій ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 16.08.2018 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3628 гривень 40 копійок, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року у справі №420/10441/21.

Окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2022 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 вчинену на виконання рішення суду від 16.08.2021 року по справі № 420/10441/21 задовольнити частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , вчинені на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року по справі №420/10441/21, в частині нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 16.08.2018 року у розмірі 0,00 грн.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 16.08.2018 року включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації в розмірі 3628 гривень 40 копійок, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року у справі №420/10441/21 відмовлено.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повідомити Одеський окружний адміністративний суд про вжиті заходи не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

23.11.2023 року від позивача до суду в порядку ст.383 КАС України надійшла заява, в якій ОСОБА_1 просить суд постановити окрему ухвалу про притягнення до відповідальності командира військової частини НОМЕР_1 , який відповідальний за нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року у справі № 420/10441/21 та ігнорування окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2022 року у справі № 420/10441/21; встановити військовій частина НОМЕР_1 десятиденний строк з дня отримання ухвали для надання відповіді про результати розгляду окремої ухвали та інформації про вжиті заходи.

Відповідну заяву обґрунтовує тим, що для примусового виконання судового рішення позивач звернувся до Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), 21.03.2023 року відкрито виконавче провадження №71332360. З метою виконання судового рішення представником позивача 27.03.2023 року подано звернення на Урядову гарячу лінію щодо невиконання рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 . У відповідь на звернення військовою частиною НОМЕР_1 зазначено, що позивач не проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а приймати рішення щодо військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 військова частина НОМЕР_1 не має повноважень. З метою виконання судового рішення представником позивача 28.10.2023 року подано звернення на Урядову гарячу лінію щодо невиконання рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 . У відповідь на звернення військовою частиною НОМЕР_1 зазначено, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року у справі №420/10441/21 виконано військовою частиною НОМЕР_1 у повному обсязі шляхом виплати індексації у сумі 83625,21 грн. Проте 83625,21 грн. відповідачем виплачено на виконання постанови П?ятого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2020 року у справі №420/3762/20, власне, що і стало підставою для позову у справі №420/10441/21.Таким чином командир військової частини НОМЕР_1 : надав недостовірну інформацію щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року у справі №420/10441/21; продовжує уникати виконання Окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2022 року у справі №420/10441/2; ігнорує вимоги державного виконавця у межах провадження №71332360.

Заява в порядку ст.383 КАС України направлена ВЧ НОМЕР_1 рекомендованим листом 20.11.2023 року.

Від військової частини НОМЕР_1 жодних заяв, клопотань або пояснень до суду не надходило.

Заяву розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали поданої ОСОБА_1 заяви, а також матеріали справи №420/10441/21, суд дійшов висновку, що така заява не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами ч.ч.1-2 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 1 статті 383 КАС України, передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Правові норми статті 383 КАС України, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, яке стало наслідком протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, на якого покладений обов`язок щодо його виконання.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5 лютого 2020 року у справі № 640/10843/19, від 28.04.2020 у справі № 611/26/17.

Відповідно до ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення.

Зокрема, у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" ("Hornsby v. Greece", заява № 18357/91), суд наголошує, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (N1) від 27 серпня 1991 року, серія А, №209, с.20, п.59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v.United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, N18, с.16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Суд зазначає, що виконанням рішення суду є вчинення відповідачем дій у повній відповідності із резолютивною частиною рішення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправним та скасування рішення задоволено частково. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 16.08.2018 року включно.

Судом встановлено, що відповідачем листом від 09.11.2023 № 2371 надано відповідь на запит представника позивача №ДЯ-16328151 від 28.10.2023, якою повідомлено, що рішення суду № 420/10441/21 виконане в повному обсязі, а саме ОСОБА_1 нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 83 625,21 грн. 25.02.2021 року.

Позивач у своїй заяві не заперечує щодо здійсненої виплати, однак зазначає, що дана виплата здійснена на виконання постанови П?ятого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2020 року у справі №420/3762/20, а не на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 №420/10441/21.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, регламентований статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Судом не встановлено факту невиконання суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь позивача.

Суд зауважує, що доводи заявника про те, що відповідачем нараховано індексацію грошового забезпечення в сумі 83 625,21 грн. на виконання постанови П?ятого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2020 року у справі №420/3762/20, а не на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 №420/10441/21, не підтверджені жодним доказом.

Відповідно заявником не доведено, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 №420/10441/21 не виконано, і що нарахована сума індексації нарахована на виконання рішення суду в іншій справі.

Крім того, заявник не заперечує, що виплата в сумі 83 625,21 грн. дійсно була здійснена ОСОБА_1 .

Водночас, притягнення до відповідальності командира ВЧ НОМЕР_1 - є мірою покарання за невиконання рішення суду, тому застосовувати його можливо лише при встановленні судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень та ухилення останнього від виконання рішення суду, однак позивачем не надано доказів невиконання рішення суду, відповідно заява не підлягає задоволенню.

Щодо доводів позивача про притягнення командира ВЧ НОМЕР_1 до відповідальності за ігнорування окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2022 року у справі № 420/10441/21, то суд зазначає, що ст.383 КАС України визначено право особи позивача звернутися до суду з відповідною заявою на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, а не на ухвалу суду, як вказує позивач.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача.

Керуючись статтями 241, 249, 248, 294, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача у порядку статті 383 КАС України відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили у строк та порядок визначений ст. 256 КАС України та оскаржується у строк та порядок встановлений ст. ст. 294- 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.