Справа № 560/16075/23
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

05 грудня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №-2225 від 06.06.2023 на суму 56644,02 грн., №-2225 від 06.06.2023 на суму 70727,26 грн., №-2225 від 06.06.2023 на суму 57498,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що після укладення громадянином договору оренди земельної ділянки державної та комунальної власності для ведення фермерського господарства та створення цим громадянином Фермерського господарства права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі переходять від громадянина до фермерського господарства з дня проведення його державної реєстрації. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки орендна плата з фізичних осіб, яка була нарахована позивачу Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області, була сплачена фермерськими господарствами, з якими позивач уклав договори оренди земельних ділянок. Просить позов задовольнити.

На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що оскільки орендарем земельних ділянок згідно договорів оренди є ОСОБА_1 , право користування цими земельними ділянками зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за ОСОБА_1 , тому згідно з підпункту 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України саме він має обов`язок сплачувати орендну плату за землю щодо вказаних вище земельних ділянок. Зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, в якій позивач просить позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

У поданих запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача зазначив, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, Головне управління ДПС у Хмельницькій області діяло на підставі чинного законодавства, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.07.2023 відкрито провадження в справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд встановив, що між Головним управлінням Держземагенства у Хмельницькій області (Орендодавець) та фізичною особою ОСОБА_1 (Орендар) укладені:.

- договір оренди від 10.04.2015 оренди земельної ділянки державної форми власності з кадастровим номером :04:010:0006, площею 62,6363 га для ведення фермерського господарства.

- договір оренди від 10.04.2015 земельної ділянки державної форми власності з кадастровим номером :04:006:0001, площею 50,9211 га для ведення фермерського господарства.

- договір оренди від 10.04.2015 земельної ділянки державної форми власності з кадастровим номером :04:020:0003, площею 50,1643 га. для ведення фермерського господарства.

Головне управління ДПС у Хмельницькій області визначило фізичній особі ОСОБА_1 податкові зобов`язання з орендної плати за землю з фізичних осіб за 2023 рік в розмірі 184870,04 грн. (4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки), та винесено податкові повідомлення-рішення: №-2225 від 06.06.2023 на суму 56644,02 грн., №-2225 від 06.06.2023 на суму 70727,26 грн., №-2225 від 06.06.2023 на суму 57498,76 грн.

Позивач, вважаючи протиправними спірні рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області, звернувся з цим позовом до суду.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (надалі також - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

За приписами пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пунктів 288.1, 288.2, 288.3 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

За правилами статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з частиною другою статті 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Частинами першою, другою статті 21 цього Закону встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою, тобто з дня державної реєстрації права оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки. Сплата орендної плати є обов`язком орендаря, яке кореспондується з його правом користування земельною ділянкою.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про фермерське господарство" визначено, що право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.

За правилами частини першої статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Таким чином, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

За приписами статті 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Визначаючи, що землі фермерського господарства можуть складатися із земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди, Закон України "Про фермерське господарство" при цьому не встановлює будь-яких виключень щодо правового регулювання оренди земельної ділянки. Не встановлює названий Закон і такі наслідки, як набуття фермерським господарством права оренди земельної ділянки, яка була надана громадянину для створення фермерського господарства, в силу факту державної реєстрації фермерського господарства.

Суд встановив, що ОСОБА_1 заснував ФГ "Скіпченське", ФГ "Скіпченське 2015" та ФГ "Сирватинецьке", та передав орендовані земельні ділянки у користування зазначеним Фермерським господарствам, що підтверджується Рішеннями від 23.05.2023 про створення фермерських господарств та Статутами Фермерських Господарств.

Разом з тим, згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права орендарем земельних ділянок: з кадастровим номером: :04:010:0006 площею 62,6363 га, :04:006:0001 площею 50,9211 га, :04:020:0003 площею 50,1643 га згідно договорів оренди від 10.04.2015 - є ОСОБА_1 .

Враховуючи встановлене, земельні ділянки перебувають у фактичному користуванні ФГ "Скіпченське", ФГ "Скіпченське 2015" та ФГ "Сирватинецьке", проте позивач не оформив належним чином передачу земельних ділянок фермерському господарству як землекористувачу.

Таким чином, оскільки орендарем земельних ділянок є фізична особа ОСОБА_1 , то саме на нього відповідно до пункту 288.2 статті 288 ПК України покладено обов`язок щодо сплати орендної плати згідно з договорами оренди землі.

Той факт, що використання земельних ділянок відбувається через створені позивачем ФГ "Скіпченське", ФГ "Скіпченське 2015" та ФГ "Сирватинецьке", не змінює статусу позивача як орендаря земельних ділянок та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов`язку сплачувати орендну плату.

Не звільняє його від цього обов`язку і фактична сплата ФГ "Скіпченське", ФГ "Скіпченське 2015" та ФГ "Сирватинецьке" орендної плати за землю, на підтвердження якої позивач надав платіжні інструкції.

Платник податку, як це встановлено підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 ПК України, є обов`язковим елементом податку, який визначається виключно нормами ПК України. Статтею 2 ПК України встановлено, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28.08.2018 у справі №808/3798/16, від 13.09.2019 у справі №120/4362/18-а, від 10.07.2020 у справі №0240/2978/18-а, від 13.04.2023 у справі №120/433/20-а, а також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 18.06.2021 у справі №400/1730/19.

Аналізуючи наведене вище, суд робить висновок, що в даному випадку сплата фермерськими господарствами орендної плати за землю за вказаними у договорах оренди земельними ділянками не є виконанням обов`язку по сплаті орендної плати за землю орендодавцем, тобто ОСОБА_1 , оскільки фермерські господарства не є орендарями земельних ділянок згідно договорів оренди від 10.04.2015, укладених між Головним управлінням Держагенства у Хмельницькій області та фізичною особою ОСОБА_1 , і право користування цими земельними ділянками за цими фермерськими господарствами в Державному реєстрі речових прав не зареєстроване.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи на встановлене, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, Головне управління ДПС у Хмельницькій області діяло на підставі чинного законодавства, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 05 грудня 2023 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м.Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29001 , код ЄДРПОУ - 44070171)

Головуючий суддя В.В. Матущак