Справа № 520/32769/23
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТАТИВНИЙ СУД
з питання повернення позову
06 грудня 2023 р. м. Харків
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Старосєльцева О.В., розглянувши питання наявності правових підстав для прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, третя особа - Державна прикордонна служба України, про: 1) визнання протиправним та скасування рішення від 14 лютого 2022 року Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області "Про заборону в`їзду в Україну" громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
Предметом спору є рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 14.02.2022р. "Про заборону в`їзду в Україну" громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 21.11.2023р. позовну заяву залишено без руху; встановлено, що способом усунення недоліків є подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.
29.11.2023р. від представника позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначено, що про існування оскаржуваного рішення позивач дізнався лише 25.09.2023 року з відповіді Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 25.09.2023 року, якою також надано копію оскаржуваного рішення; та лише в серпні 2023 року позивачу вдалось зв`язатися зі своїм адвокатом зі спірного питання.
Вирішуючи питання про усунення недоліків в оформленні позову та поновлення строку звернення до суду, суддя виходить з наступних підстав та мотивів.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, строк звернення до суду у спорах з приводу оскарження рішення від 14 лютого 2022 року згідно з абз.1 ч.2 ст.122 КАС України складає шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Тому, в ухвалі від 21.11.2023р. суддя дійшов висновку, що позов поданий поза межами строку звернення до суду без заяви про поновлення строку звернення та доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, що є порушенням ч.6 ст.161 КАС України.
У позові та поданій на виконання ухвали суду про залишення позову без руху заяві представника позивача зазначено про те, що 17.08.2022 року громадянину ОСОБА_3 було відмовлено у в`їзді в Україну на підставі рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну. Відповіддю від 25.09.2023 року Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на адвокатський запит (від 21.08.2023р. вих. №35) позивачу було повідомлено, що відповідно до подання Управління Служби безпеки України в Харківській області від 14.02.2022 року, керівництвом ГУДМС у Харківській області 14.02.2022 року відносно гр. Республіки Азербайджан, ОСОБА_1 було прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України терміном на три роки та надано копія рішення ГУДМС у Харківській області від 14.02.2022 року.
Отже, позивачем самостійно визнано, що про існування заборони в`їзду в Україну позивач дізнався з рішення від 17.08.2022 року, яким громадянину ОСОБА_3 було відмовлено у в`їзді в Україну.
Однак, лише у серпні 2023 року позивачем вчинені дії спрямовані на захист своїх прав шляхом надіслання адвокатського запиту до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 21.08.2023р. вих. №35.
До суду з даним позовом заявник звернувся 15.11.2023 року згідно вхідного штампу суду.
Таким чином, шестимісячний строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст.122 КАС України, саме з 17.08.2022 року - моменту, коли особа дізналася про порушення своїх прав, позивачем пропущений.
У поданій представником позивача заяві про поновлення строку звернення до суду фактично зазначено ті ж самі обставини, що і в позовній заяві, а саме про неотримання позивачем оскаржуваного рішення та можливості звернення до свого адвоката лише у серпні 2023 року.
З цього приводу суд зауважує, що частина 1 ст. 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
У силу приписів ч.1 ст.121 та ч.1 ст.123 КАС України умовою для поновлення пропущеного процесуального строку є поважність причини, котра зумовила такий стан практичної реалізації процесуальної дії.
За правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2023р. у справі №990/139/23 «Аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що у процесі прийняття рішень про поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Суд виходить таких міркувань: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, унаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.
Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.».
Згідно з п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України учасники судового процесу зобов`язані забезпечити належне та своєчасне виконання процесуальних обов`язків, у тому числі і стосовно дотримання строку звернення до суду та стосовно належності оформлення позову.
Суд зауважує, що нормами КАС України не розкрито зміст правових категорій "поважна причина пропуску процесуального строку", "дата, коли особа дізналась про порушення права", "дата, коли особа повинна була дізнатись про порушення права", але відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при застосуванні норми права суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду.
Так, за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023р. у справі №990/154/22: 1) порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду; 2) Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.
Докази існування цих обставин про поважні причини пропуску строку звернення до суду відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.79, ч.1 ст.123, ч.2 ст.123, ч.4 ст.161, ч.6 ст.161 КАС України повинні бути подані до суду разом із позовом, бо на етапі відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази.
Указане обумовлено тим, що згідно з п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує - чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
Отже, саме на стадії вирішення питання про прийняття позову до розгляду суд повинен визначитись із достатністю підстав для визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними, для чого повинен дослідити та оцінити саме надані позивачем докази виключно у контексті подання позову із дотриманням вимог ч.2 ст.122, ч.1 ст.123, ч.6 ст.161, ч.1 ст.169, ч.2 ст.171 КАС України.
Відтак, позивач під час звернення до суду у тексті відповідного процесуального документа повинен зазначити дату обізнаності з порушенням права та подати на підтвердження власних доводів з даного приводу належні, допустимі, достатні та достовірні докази, а суд повинен перевірити юридичну спроможність та фактичну доказанність задекларованого позивачем твердження, але не має обов`язку у разі невиконання позивачем вимог процесуального закону у цій частині за власною ініціативою пересвідчуватись у справжньому існуванні будь-яких інших причин пропуску строку звернення до суду, окрім тих, які були зазначені власне позивачем.
Отже, учасники справи повинні дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
З наведених вище норм процесуального закону слідує, що необхідно розмежовувати подію, коли настала обізнаність учасника суспільних відносин із фактом порушення власних прав від події, коли учасником суспільних відносин було отримано текст письмового рішення суб`єкта владних повноважень, унаслідок виконання якого позивач вважає свої права (інтереси) порушеними.
У спірних правовідносинах позивач був обізнаний стосовно стану реалізації власного права на перетин Державного кордону України ще починаючи з 17.08.2022 року, що не заперечується, а навіть підтверджується в поданій заяві.
Проте, заявником у даному конкретному випадку не подано жодних доказів на підтвердження того, що фізично знаходячись за межами території України він був позбавлений фізичної змоги за власною волею у період з 17.08.2022 року (з моменту заборони в`їзду в Україну) до серпня 2023 року (звернення до адвоката) організувати оскарження як рішення органу Державної прикордонної служби України про відмову у перетині Державного кордону України, так і рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 14.02.2022р. "Про заборону в`їзду в Україну" громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , подавши відповідний позов із клопотанням про витребування оскарженого рішення суб`єкта владних повноважень у порядку ч.7 ст.161 КАС України, клопотати про зміну підстави позову чи предмету позову відповідно до ч.1 ст.47 КАС України та ч.3 ст.262 КАС України.
Відтак, суд зазначає, що надані пояснення не свідчать про наявність факторів, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, для своєчасного з`ясування обставин спору і звернення до суду із відповідним позовом.
Отже, подана заявником заява про поновлення строку звернення до суду не обґрунтована жодним юридично спроможним доводом, належних доказів поважності причин пропуску цього строку, які не об`єктивно не дозволяли позивачу подати позовну заяву у встановлений законом строк без невиправданих зволікань, позивачем до суду не надано.
Тому дана заява підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Одночасно суддя вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-9, 47, 121-123, 160, 161, 169, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -
2.Позов - повернути заявникові.
3.Роз`яснити, що повернення позову не позбавляє права повторного звернення.
4.Копію ухвали надіслати заявникові разом із матеріалами позову.
5. Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.
Суддя О.В. Старосєльцева