Справа № 420/22456/23
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув в порядку письмового провадження в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №32 від 08.08.2023 р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.07.2023 року про призначення пенсії за віком. Зарахувати до загального страхового (трудового) стажу для обчислення пенсії за віком ОСОБА_1 періоди підприємницької діяльності: з липня 2001 р. по грудень 2001р.; з січня 2005 р. по грудень 2005 р.; з січня 2006 р. по грудень 2006 р.; з січня 2007 р. по червень 2007 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 , здійснював підприємницьку діяльність, перебував на податковому обліку в Южненській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області, як фізична особа - підприємець з 01.11.1993 року по 01.08.2011 роки. Відомості про сплату страхових внесків до Пенсійоного фонду України частково містяться в реєстрі застрахованих осіб, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу у формі ОК-5, а саме: період з липня 2001 р. по грудень 2001р., період з січня 2005 р. по грудень 2005 р., період з січня 2006 р. по грудень 2006 р., період з січня 2007 р. по червень 2007 р. Позивач зазначає, о на момент звернення за призначенням пенсій у нього був необхідний страховий стаж.

Ухвалою суду від 04.09.2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив, в якому відповідач заперечує щодо доводів позовної заяви. Відповідач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. З урахуванням наведених норм законодавства та на підставі наявних відомостей у реєстрі застрахованих осіб, усі зазначені позивачем періоди (а саме - з 01.07.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006 та з 01.01.2007 по 30.06.2007) були зараховані до страхового стажу. що підтверджується долученим позивачем до позовної заяви розрахунком страхового стажу.

Від Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області надійшов відзив, в якому відповідач заперечує щодо доводів позовної заяви. Відповідач зазначає, що у вказані періоди ведення підприємницької діяльності з липня 2001 по грудень 2001 позивач працював у Обласному об`єднанні автостанцій, а з січня 2005 по грудень 2005, з січня 2006 по грудень 2006, з січня 2007 по червень 2007 - в ТзОВ "Південьгідробуд". Спеціалістами ГУ ПФУ у Волинській області під час розгляду заяви про призначення пенсії позивачу та прийнятті рішення зараховано до страхового стажу періоди підприємницької діяльності ОСОБА_1 , що разом з тим перетинаються з періодами роботи на зазначених вище підприємствах з липня 2001 по грудень 2001, з січня 2005 по грудень 2005, з січня 2006 по грудень 2006, з січня 2007 по червень 2007. Оскільки, страховий стаж позивача становить менше ніж 30 років, то для призначення пенсії за віком у 60 років відсутні правові підстави.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

ОСОБА_1 був зареєстрований 01.11.1993 року як фізична особа - підприємець.

31.07.2023 року позивач звернувся до Суворовського об`єднаного ПФУ в м. Одесі із заявою про призначення йому пенсії за віком, до якої зокрема додав свою трудову книжку та довідку Головного управління ДПС в Одеській області від 08.05.2023 №18820/6/15-32-24-10-06.

За результатами розгляду зазначеної заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Волинській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 32 від 08.08.2023, в якому зазначено: «Звернення гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 31.07.2023 на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розглянуто.

Встановлено: заявник працює.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) визначено, що:

1. право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років;

2. право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу у період з 01.01.2026 по 31.12.2026 - не менше 23 роки.

Наявність необхідного страхового стажу визначається на дату досягнення відповідного віку.

Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, ОК-5, трудова книжка, документи про стаж, диплом, військовий квиток) страховий стаж складає 29 років 3 місяці 3 дні.

До страхового стажу не зараховано період роботи з 05.07.1979 по 31.07.1979 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 30.07.1979 - відсутній запис та наказ на звільнення з роботи.

Прийняте рішення: відмовити гр. ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"».

Позивач вважаючи, що йому до страхового стажу не зараховано періоди його підприємницької діяльності з липня 2001 р. по грудень 2001р.; з січня 2005 р. по грудень 2005 р.; з січня 2006 р. по грудень 2006 р.; з січня 2007 р. по червень 2007 р. звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058).

В силу пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються, у тому числі, пенсія за віком (пункт 1 частини першої статті 9 Закону №1058).

Статтею 26 Закону № 1058 визначені умови призначення пенсії за віком.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Частинами першою та другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пунктів а, б статті 3 Закону №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема:

- особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

- особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;

Згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII, до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію є наявність стажу роботи на підприємствах та в організаціях, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.1 ч. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637.

Відповідно до п.4 Порядку № 637, періоди роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства, зараховуються до стажу роботи за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ, інших документів про сплату страхових внесків або інформації Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пп.2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, (в чинній редакції), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Відповідно до цього Порядку час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності по загальній системі оподаткування до 01 липня 2000 року зараховується в страховий стаж за умови надання документів про сплату страхових внесків.

Згідно з п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 року по справі №643/20104/15-а.

Відповідно до ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з наданої позивачем до суду копії розрахунку страхового стажу позивача, останньому зараховано стаж тривалістю 29 років 3 місяці 3 дні, до якого враховано наступні періоди:

- з 01.07.2001 по 13.12.2001 6 місяців;

- з 01.01.2005 по 31.03.2005 3 місяці;

- з 01.04.2005 по 30.04.2005 1 місяць;

- з 01.05.2005 по 30.06.2007 2 роки 2 місяці.

Отже, як зазначено відповідачем у відзиві та підтверджується даними розрахунку страхового стажу позивача, періоди його підприємницької діяльності, які він вважає не зарахованими, та з чим позивач пов`язує його висновки про протиправність оскаржуваного рішення, фактично є зарахованими до страхового стажу ОСОБА_1 та входять у загальний страховий стаж позивача 29 років 3 місяці 3 дні.

Відтак, враховуючи відсутність інших доводів позивача на обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення та на підтвердження наявності достатнього страхового стажу для призначення позивачу пенсії за віком, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 255, 257- 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Згідно з ч. 1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області (вул. Кравчука, 22в, м. Луцьк, Волинська обл., 43026, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 05.12.2023 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.