Справа № 420/17059/22
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/17059/22

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року про відмову у задоволенні заяви по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосовування обмеження пенсії по інвалідності максимальним розміром при перерахунку з 01.12.2019 року;

зобов`язати відповідача провести з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії по інвалідності на підставі довідки МВС України про грошове забезпечення від 14 листопада 2022 року №49/7952, виданої станом на 19.11.2019 року, відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/9217/22 від 09.09.2022 року, у відповідності до вимог ст.43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», без застосування обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії;

зобов`язати відповідача розрахувати розмір боргу, що склався в результаті невиплати пенсії по інвалідності позивачу у повному обсязі за період з 01.12.2019 року по наступний час, згідно з оновленою Довідкою про розмір грошового забезпечення від 14 листопада 2022 року № 49/7952, виданою МВС України, та сплатити борг у повному обсязі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволений частково.

Суд визнав протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо обмеження з 01.12.2019 року максимального розміру пенсії позивача та зобов`язав відповідача провести з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії позивачеві, з урахуванням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.08.2022 року по справі №420/7091/22 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області» №22/6-5353 від 07.09.2021 року без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

16 жовтня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду.

Заява обґрунтована тим, що на виконання рішення суду від 06.03.2023 року у справі №420/17059/22 відповідачем здійснено перерахунок пенсії без обмеження її 10-тикратним розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та встановило виплату пенсії з 01.12.2019 року. Проте, виконуючи це ж рішення суду щодо перерахунку пенсії позивача, відповідач не здійснив виплату заборгованості, яка утворилась з 01.12.2019 року по 31.05.2023 року у розмірі 191 250,36 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

При прийнятті рішення суд 1-ї інстанції виходив з того, що Головне управління ПФУ в Одеській області виконало конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 року, дотримуючись при цьому законодавчих приписів, а тому суд не вбачає підстав для визнання протиправної бездіяльності відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 просить скасувати її та прийняти нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що відповідач не здійснив виплату заборгованості, яка утворилась з 01.12.2019 року по 31.05.2023 року у розмірі 191 250,36 грн., а лише облік в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації не є належним виконанням судового рішення.

ГУПФ України в Одеській області своїм правом на подання відзиву не скористалось.

У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, з огляду на наступне.

Виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За судовою практикою Європейського суду з прав людини (справи «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції») право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Відповідно до Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129). Суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 1291 Основного Закону України).

Ці норми Конституції України знайшли своє вираження в процесуальному законодавстві України. Згідно зі статтею 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 372 КАС України визначено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.

Рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Боржник може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Згідно із частиною четвертою статті 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Таким законом в Україні є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII.

Частина перша статті 373 КАС України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).

За статтею 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену в частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду. У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.05.2023 року позивач звернувся до пенсійного органу з заявою щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року по справі №420/17059/22 (а/с 95).

У відповідь на вказану заяву ГУПФ України в Одеській області листом від 24.05.2023 року повідомив позивача, що на виконання рішення було проведено перерахунок пенсії та встановлено розмір пенсії з 01.06.2022 року в сумі 23103,58 грн та повідомлено, що розмір заборгованості, нарахованої на виконання рішення суду, здійснюватиметься в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету (а/с 96-97).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи заявника, що про порушення свого права на отримання суми боргу пенсійних виплати він дізнався у жовтні 2023 року, оскільки про порушення такого права пенсійним органом ОСОБА_1 дізнався зі змісту листа від 24.05.2023 року щонайменше 01.06.2023 року, що підтверджується власноручним підписом позивача, проставленим при завіренні копії вказаного листа (а/с 96).

Таким чином, на переконання колегії суддів, принаймні вже у червні 2023 року позивач знав, що судове рішення пенсійним органом не виконано в повному обсязі. Відтак, звернувшись до суду 16.10.2023 року, позивач пропустив десятиденний строк, установлений статтею 383 КАС України.

При цьому апеляційний суд наголошує, що строк звернення до адміністративного суду - це строк, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Дотримання строку звернення є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У разі пропуску строку звернення до суду підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

За частиною четвертою статті 383 КАС України заяву, зазначену у її частині першій, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Ця норма вказує на дотримання двох строків: перший - це десять днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а другий - це строк пред`явлення до виконання виконавчого листа.

Отже, якщо особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, то таку заяву ця особа повинна подати виключно в межах строку пред`явлення до виконання виконавчого листа з дотриманням десятиденного строку з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, оскільки встановлення й дотримання цього строку зумовлено не тільки і не стільки діями, зокрема, органів та/чи осіб, які здійснюють примусове виконання рішень, скільки передбаченими процесуальним законом додатковими особливими «спонуками», які можуть бути застосовані до суб`єкта владних повноважень для належного, повного та вчасного виконання судового рішення.

Тобто, коли заявник вирішив звернутися до суду в порядку статті 383 КАС України, він, окрім дотримання вимог самої заяви, зобов`язаний зважати на строки звернення, пропуск яких унеможливлює прийняття судом до розгляду такої заяви та розгляд її по суті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі №9901/988/18.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що з урахуванням норм чинного законодавства та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, заява позивача про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду від 16.10.2023 року, підлягає поверненню заявнику, а у суду 1-ї інстанції були відсутні підстави для розгляду даної заяви по суті.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали було неправильно застосовано норми процесуального права, а відтак, відповідно до ст.ст.315, 317 КАС України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про повернення заяви заявнику у зв`язку з пропуском строку, встановленого ст.383 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року скасувати.

Прийняти у справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 від 16 жовтня 2023 року повернути заявнику.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач І.П. Косцова
Судді Ю.В. Осіпов В.О. Скрипченко