Справа № 200/1487/23
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року справа №200/1487/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі № 200/1487/23 (головуючий І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про скасування наказу, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати положення наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.02.2023 року № 186-АГ стосовно притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності;

- зобов`язати припинити протиправне утримання коштів в сумі 175840,60 грн. з грошового забезпечення;

- донарахувати та виплатити протиправно утримані з грошового забезпечення кошти.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Представником позивача подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення про задоволення позову через порушення норм матеріального, процесуального права, неповне з`ясування обставин.

Апелянт вважає протиправним спірний наказ командира Військової частини НОМЕР_2 , що був прийнятий на підставі неповного, необ`єктивного та упередженого службового розслідування.

На думку апелянта, під час проведення службового розслідування не встановлено основне з того, що доводить вину військовослужбовця, а саме:

- не встановлено в чому саме полягає протиправна поведінка старшого сержанта ОСОБА_2 - у знищенні, пошкодженні, створенні нестачі, розкраданні або незаконному використанні військового та іншого майна;

- не доведена вина старшого сержанта ОСОБА_2 в завданні шкоди, оскільки йому інкримінується лише несвоєчасне письмове повідомлення командування про виявлення факту крадіжки;

- не встановлено чи є зв`язок між діями старшого сержанта ОСОБА_2 та завданою шкодою, оскільки несвоєчасна доповідь про крадіжку не пов`язана з її здійсненням.

З цього випливає висновок про відсутність у діях старшого сержанта ОСОБА_2 складу правопорушення щодо втрати військового майна.

Упередженість командування Військової частини НОМЕР_2 також проявляється у: несвоєчасному повідомлений старшого сержанта ОСОБА_2 про закінчення проведення службового розслідування; неознайомлені під підпис з наказом про його результати; ненаданні останнього, 44 аркушу висновків службового розслідування від 15.02.2023 року № 35-Р з підписами посадових осіб, що його проводили.

Ці факти свідчать про численні грубі порушення прав позивача, передбачених зазначеними вище законодавчими та нормативно-правовими актами.

Головна помилка суду під час прийняття зазначеного рішення полягає в тому, що він не прийняв до уваги той факт, що зазначені події відбувалися на початку активної фази збройної агресії рф проти України, коли бойові дії наближалися до місця розташування пункту постійної дислокації військової частини, а саме місто Краматорськ щоденно підвергалося ракетно-бомбовим ударам ворожої армії.

Під час цих подій командуванням було прийнято рішення щодо евакуації підлеглого особового складу та майна в інше, більш захищене місце. Однак організація евакуації була здійснена на дуже низькому рівні та більш схожа на панічну втечу. Про це свідчать не тільки матеріали службового розслідування від 15.02.2023 року, але й посилання на інші аналогічні службові розслідування.

Саме внаслідок злочинної недбалості з боку командирів НОМЕР_1 прикордонного загону Держприкордонслужби майно військової частини було вивезене не повністю, а сама будівля залишена без охорони та оборони, чим скористалися невідомі злочинці, що викради військові матеріальні цінності.

Саме тому, майор ОСОБА_3 не придав значення усній доповіді старшого сержанта ОСОБА_2 про крадіжку майна, оскільки сам він вирішував питання щодо втрати зброї, яку він залишив у кімнаті зберігання зброї.

В подальшому, після повернення до пункту постійної дислокації безлад у управлінні продовжувався, про що відображено у матеріалах службового розслідування.

Так, пункт 8 службового розслідування від 15.02.2023 року присвячений бездіяльності службових посадових осіб НОМЕР_1 прикордонного загону Держприкордонслужби, оскільки жоден з пунктів наказу в.о. командира військової частини від 21.07.2022 року № 151-АГ стосовно аналогічного службового розслідування реалізовано не було, винних осіб до матеріальної відповідальності не притягнуто, відповідні матеріали до органів досудового розслідування не надсилалися.

Приймаючи рішення щодо притягнення старшого сержанта ОСОБА_2 до дисциплінарної та матеріальної відповідальності особи, що проводили службове розслідування, та командир Військової частини НОМЕР_2 , зробили наступне:

- укрили від відповідальності службових осіб, які не організували належним чином евакуацію особового складу та матеріальних цінностей, залишивши адміністративну будівлю без охорони та оборони;

- укрили справжніх злочинців, які вкрали військове майно, та не повідомивши при цьому правоохоронні органи, не прийняли заходи щодо їх розшуку та відшкодування завданої шкоди;

- переклали вину зі справжніх винуватців на старшого сержанта ОСОБА_2 , який винний лише у тому, що письмово не доповів про втрату майна.

Суд першої інстанції підтримав вказану несправедливість, зазначив у своєму рішенні про те, що недбале ставлення позивача до своїх обов`язків в частині забезпечення збереження майна військової частини виразилося у тому, що після очевидного виявлення нестачі майна позивач протягом десяти місяців не ініціював проведення перевірки, розслідування, інвентаризації майна, ввіреного йому, як матеріально-відповідальній особі та що нібито позивач не цікавився обсягом та переліком решти майна, яке залишилося після викрадення.

Дійсно в діях старшого сержанта ОСОБА_2 вбачаються ознаки дисциплінарного правопорушення, пов`язаного з тим, що він не звернувся до командування саме з письмовою доповіддю щодо крадіжки ввіреного йому на зберігання матеріальних цінностей. Однак це не означає, що втрата військового майна відбулася саме за вини позивача. Весь цей час старший сержант ОСОБА_2 знаходився у стані неведення, оскільки наївно вважав, що військове командування здійснило заходи щодо повідомлення правоохоронних органів стосовно зазначеного злочину. Однак, як вбачається з пункту 8 висновку службового розслідування, цього зроблено не було.

Щодо вислову в рішенні суду про те, що позивач не цікавився обсягом та переліком решти майна, яке залишилося після викрадення слід зазначити, що евакуація проводилася в терміновому порядку, ніякого опису майна не проводилося, оскільки уся документація була знищена, так як вона могла достатися ворогу. На відновлення відомостей стосовно ввіреного старшому сержанту ОСОБА_2 майна знадобилося не менш ніж пів року, оскільки в умовах воєнного стану та ведення бойових дій це зробити було вкрай важко. Також судді слід було звернути увагу на те, що старший сержант ОСОБА_2 окрім зберігання військового майна виконує й інші обов`язки військової служби.

Крім того, одним із факторів, що вплинув на прийняття судом першої інстанції свого рішення є те, що нібито позивач не зазначив у позові, звідки йому стало відомо що в період з 25.02.2023 року по 27.02.2023 року місце розташування Військової частини НОМЕР_2 було залишене без охорони, у зв`язку з чим сторонні особи проникли на його територію та адміністративну будівлю, звідки були викрадені зброя, боєприпаси та інше майно.

Апелянт на це питання відповідає наступне: старший сержант ОСОБА_2 після повернення 27.02.2023 року до адміністративної будівлі на власні очі бачив виламані двері, розкидані речі, при спілкуванні з іншими військовослужбовцями дізнався про викрадення зброї з кімнати зберігання та іншого майна з адмінбудівлі НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Вже з часом з мережі Інтернет та інформації, наданої співробітниками Краматорського районного управління ГУНП в Донецькій області, з якими він раніше проходив службу у міліції, йому стало відомо про встановлення правоохоронними органами осіб, які продавали зброю, що була викрадена з Військової частини НОМЕР_2 .

Апелянт вважає спірним посилання суду першої інстанції на те, що: «Крім того, стосовно наявності вини суд звертає увагу, що загальні норми статті 1166 ЦК України, яким не суперечать норми спеціального Закону № 160-IX, покладають обов`язок доведення відсутності вини на заподіювача шкоди, тобто у таких відносинах застосовується презумпція винуватості заподіювача шкоди.

З наведених вище обставин випливає, що позивачем, як матеріально-відповідальною особою, не доведена відсутність вини у виникненні нестачі, оскільки ним не було забезпечено належного обліку та зберігання ввіреного майна.».

З цих слів випливає, що для доказу своєї невинуватості старший сержант ОСОБА_2 повинен був самостійно провести досудове розслідування стосовно крадіжки військового майна.

Також викликає здивування реакція суду першої інстанції на численні порушення командування Військової частини НОМЕР_2 , як під час, так й після проведення службового розслідування.

Як зазначається в рішенні: «В наведеній частині обґрунтування позову суд не встановив відносно відповідача процедурних порушень, пов`язаних з проведенням службового розслідування, які б свідчили про недійсність висновків такого розслідування. В тому числі, позивач не зазначав, що йому було відмовлено в ознайомленні з матеріалами службового розслідування, а посилання у позовній заяві про ненадання останнього 44 аркушу Висновку службового розслідування від 15.02.2023 № 35-Р з підписами посадових осіб, що його проводили, свідчать про фактичне ознайомлення позивача зі змістом такого висновку.»

Тобто судом першої інстанції проігнорований той факт, що командування Військової частини НОМЕР_2 грубо порушило вимоги п. 7 ст. 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Для витребування матеріалів службового розслідування метою ознайомлення з ними командуванню Військової частини НОМЕР_2 був спрямований адвокатський запит. У відповідь на цей запит отримані матеріали, які у повному вигляді спрямовані до суду.

А приховуванням факту відсутності підпису позивача щодо ознайомлення з наказом про притягнення його до матеріальної відповідальності є ненадання НОМЕР_1 прикордонного загону Держприкордонслужби аркушу ознайомлення з цим наказом.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, відзиву, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивачем є учасником бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 16.09.2015 року, проходить військову службу у військовому званні старший сержант на посаді сержанту з матеріального забезпечення комендантського відділення Військової частини НОМЕР_2 (військовий квиток НОМЕР_4 )

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) від 21.12.2022 року № 501-АГ призначено службове розслідування відповідно до протоколу інвентаризаційної комісії щодо встановлення нестачі військового майна з метою встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Наказом від 19.01.2023 року № 54-АГ продовжено термін службового розслідування.

15.02.2023 року затверджено висновок службового розслідування та наказом НОМЕР_1 прикордонного загону від 17.02.2023 № 186-А про результати службового розслідування встановлені такі обставини:

1. Інформація, викладена в протоколі інвентаризаційної комісії від 19.12.2022 підтвердилась частково.

2. Встановлено факти неналежного виконання службових обов`язків окремих посадовими особами, що призвело до нестачі військового майна.

3. Встановлено факти знищення військового майна внаслідок обстрілів оборонних позицій Сил оборони України з боку російських окупаційних військ.

[….]

З метою адекватного реагування на допущені порушення, підтримання належної дисципліни персоналу, відшкодування матеріального збитку завданого державі наказано:

1. За неналежне виконання вимог статей 11, 16, 17 Статуту внутрішньої служби та статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, у відповідності до частин 1, 2 статті З «Підстави та умови притягнення до матеріальної відповідальності», пункту 1 частини 1 статті 6 «Повна та підвищена матеріальна відповідальність», частини 1 статті 10 «Відшкодування шкоди» Закону України від 03.10.2019 року № 160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» за шкоду, заподіяну державі внаслідок неналежного виконання службових обов`язків:

[….]

на сержанта із матеріального забезпечення комендантського відділення старшого сержанта ОСОБА_2 ( НОМЕР_5 ) накласти дисциплінарне стягнення «догана»;

[….]

4. За неналежне виконання вимог статей 11, 16, 17 Статуту внутрішньої служби та статті 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, у відповідності до частин 1, 2 статті З «Підстави та умови притягнення до матеріальної відповідальності», пункту 1 частини 1 статті 6 «Повна та підвищена матеріальна відповідальність», частини 1 статті 10 «Відшкодування шкоди» Закону України від 03.10.2019 року № 160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», сержанта із матеріального забезпечення комендантського відділення старшого сержанта ОСОБА_2 ), за шкоду, заподіяну державі внаслідок неналежного виконання службових обов`язків, що призвело до втрати військового майна, притягнути до матеріальної відповідальності у розмірі 175 840 грн. 60 коп. (сто сімдесят п`ять тисяч вісімсот сорок грн. 60 коп.).

Суму шкоди заподіяної державі відшкодувати шляхом утримання коштів з місячного грошового забезпечення старшого сержанта ОСОБА_2 до повного її відшкодування.

[….]

внести вартість майна, зазначеного в довідках-розрахунках № 1 від 13.02.2023 року, № 2 від 13.02.2023 року, № З від 13.02.2023 року (матеріально- відповідальна особа старший сержант ОСОБА_4 ) до книги обліку нестач НОМЕР_1 прикордонного загону, як таке, що втрачене та облікувати на балансовому рахунку 2115 «Розрахунки з відшкодування завданих збитків» [….].

Відповідно до довідок-розрахунків збитку завданого державі від 13.02.2023, за якими відповідальною особою є ОСОБА_2 , втрати військового майна номенклатури прикордонного контролю за довідкою № 1 складає 2243 грн 00 коп; довідкою № 2 - 720 грн 00 коп; довідкою № 3 - 172877 грн 60 коп. Загальний розмір матеріальної шкоди, якій підлягає відшкодуванню, складає 175840 грн 60 коп.

Втраченим майном є:

ручний металодетектор АКА 7202 в комплекті з зарядним пристроєм інструкцією з експлуатації в кількості 1 на суму за одиницю 2243 грн,

рукав пожежний Д51 з (ГР-502 шт) в кількості 1 на суму за одиницю 580 грн,

ствол пожежний РС-50 в кількості 1 на суму за одиницю 140 грн,

бронежилет «Корсар МЗс» 1-5 в кількості 3 на суму за одиницю 5300 грн,

жилет розвантажувальний в кількості 17 на суму за одиницю 375 грн,

жилет розвантажувальний в кількості 1 на суму за одиницю 600 грн,

костюм дощовий (куртка і штани) в кількості 20 на суму за одиницю 430 грн,

маска балистична середня в кількості 3 на суму за одиницю 568 грн,

наколінники захисні АLТА Flех в кількості 5 на суму за одиницю 246 грн,

налокотники захисні АКТА Гіех в кількості 4 на суму за одиницю 156 грн,

шолом великий в кількості 11 на суму за одиницю 3859 грн,

бронежилет «Корсар МЗмк-1-6» в кількості 5 на суму за одиницю 11480 грн,

бронежилет «Корсар 4П/М» в кількості 8 на суму за одиницю 4313,45 грн,

бронежилет «Захисник ДС-4» в кількості 1 на суму за одиницю 2022 грн,

бронежилет «Панцир 3-95М» в кількості 1 на суму за одиницю 1466 грн.

За матеріалами справи підставою для притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності відповідачем зазначені обставини службового розслідування, за якими 25.02.2022 близько 18.30 ОСОБА_2 отримав вказівку від начальника комендантського відділення майора Мойсієнка Володимира про здійснення евакуації прикордонного загону до м. Дніпро. Після цього старший сержант ОСОБА_4 виконував заходи з евакуації майна, його завантаження в автобус « ІНФОРМАЦІЯ_1 », так як автобус був не розрахований на таку кількість майна та особового складу були прийняті міри у першу чергу збереження зброї та боєприпасів, що рахувалось за комендантським відділення, а саме групова зброя РПГ-7В та ящики з боєприпасами до нього, цинки з боєприпасами та короба із стрічками до ПКМ, пристрої для нічного ведення вогню, та особовий склад. Решта майна, яке не помістилось в автобус « ІНФОРМАЦІЯ_1 », було закрито у приміщенні зберігання майна комендантського відділення, вхідні двері були опечатані печаткою в/ч НОМЕР_2 № 090. На час вибуття з прикордонного загону у час визначений керівництвом, охороною та обороною займався черговий наряд під керівництвом капітана ОСОБА_5 .

Отримавши наказ про повернення у пункт постійної дислокації, після прибуття приблизно біля 11.00 27.02.2022 року сержант ОСОБА_6 одразу направився у кімнату зберігання майна комендантського відділення та побачив зірвану печатку, поламаний замок та відкриті двері, а також часткову відсутність майна, яке там знаходилось. Про даний факт старший сержант ОСОБА_4 усно доповів начальнику комендантського відділення майору Моисієнку Володимиру. У грудні 2022 року була призначена інвентаризаційна комісія з перевірки наявності майна у матеріально відповідальних осіб. В ході роботи комісії було виявлено відсутність майна.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду врегульовані статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року № 160-IX (далі Закон № 160-IX) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

За ст. 1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності (пункт 4); пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано (пункт 5).

Статтею 3 Закону № 160-IX передбачені підстави та умови притягнення до матеріальної відповідальності, а саме, підставами є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

За ст. 4 Закону № 160-IX особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Згідно статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За ч. 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Сторонами не заперечуються обставини покладення на позивача обов`язків матеріально-відповідальної особи зі зберігання ввіреного йому майна Військової частини НОМЕР_2 , що перебуває на обліку у 11 прикордонному загоні. Вказані обставини визнаються сторонами, тому суд вважає доведеним факт доручення позивачу збереження військового майна, нестача якого була виявлена в ході службового розслідування та зазначена у протоколі інвентаризаційної комісії від 19.12.2022 року.

Позовні вимоги ґрунтуються виключно на недоліках проведення службового розслідування, таких, як відсутність за наслідками службового розслідування встановлення характеру протиправних дій та вини позивача, причинного зв`язку між такими діями та завданою шкодою. Позивач посилається на упередженість командування, що, нібито, проявилося у несвоєчасному повідомлені позивача про закінчення проведення службового розслідування; неознайомлені під підпис з наказом про його результати; ненаданні останнього аркушу висновків службового розслідування від 15.02.2023 року № 35-Р з підписами посадових осіб, що його проводили.

За ст. 8 Закону № 160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

За матеріалами справи судом не встановлено з боку відповідача процедурних порушень, пов`язаних з проведенням службового розслідування, які б свідчили про недійсність висновків такого розслідування. В тому числі, позивач не зазначав, що йому було відмовлено в ознайомленні з матеріалами службового розслідування, а посилання у позовній заяві про ненадання останнього 44 аркушу висновку службового розслідування від 15.02.2023 № 35-Р з підписами посадових осіб, що його проводили, свідчать про фактичне ознайомлення позивача зі змістом такого висновку.

За ст. 12 Статуту внутрішньої служби збройних сил України, затвердженому Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Згідно ст. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Щодо обставин виявленої нестачі майна, суд критично ставиться до тверджень позивача, з огляду на наступне.

Зазначаючи про те, що відповідач в ході службового розслідування не вказав про факт евакуації військової частини, позивач зі свого боку не надав доказів про те, хто саме та в якій формі надав особисто йому наказ про евакуацію.

Крім того, позивачем не доведено, яким чином документально оформлювалася евакуація майна, чи здійснював він, як матеріально-відповідальна особа, опис майна, яке вивозилося, та чи складав якісь документи про обсяг майна, яке залишилося за місцем розташування військової частини.

Позивач зазначає, що після повернення до пункту постійної дислокації 27.02.2022 року він дізнався про те, що в період з 25.02.2023 року по 27.02.2023 року місце розташування Військової частини НОМЕР_2 було залишене без охорони, у зв`язку з чим сторонні особи проникли на його територію та адміністративну будівлю, звідки були викрадені зброя, боєприпаси та інше майно. При цьому, позивач не зазначає, звідки чи від кого він дізнався про такі факти за відсутності відповідних доказів.

Позивач стверджує про виявлення ним 27.02.2022 року, що замки на дверях кімнати для зберігання військового майна, за яке він несе відповідальність, були виламані, двері відкриті, майно викрадено. Про це він невідкладно доповів своєму безпосередньому командиру ОСОБА_3 .

Однак, в матеріалах службового розслідування містяться письмові пояснення ОСОБА_3 від 10.02.2022 року, де він зазначає, що не пам`ятає про усне звернення ОСОБА_2 , письмового рапорту від ОСОБА_2 ОСОБА_3 не отримував.

За матеріалами справи після очевидного виявлення нестачі майна позивач протягом десяти місяців не ініціював проведення перевірки, розслідування, інвентаризації майна, ввіреного йому, як матеріально-відповідальній особі.

Крім того, позивач не цікавився обсягом та переліком решти майна, яке залишилося після викрадення, та за яке також він відповідав.

Отже, в період з 27 лютого 2022 року до проведення інвентаризації у грудні 2022 року позивачу було невідомо та нецікаво, за яке саме майно він фактично відповідає.

Встановлені обставини свідчать про недбале ставлення позивача до своїх обов`язків в частині забезпечення збереження майна військової частини, через що відповідач дійшов вірного висновку про покладення на позивача передбаченої законом дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позову про визнання протиправним та скасування положень наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 17.02.2023 року № 186-АГ стосовно притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Статтею 6 Закону № 160-IX передбачена повна та підвищена матеріальна відповідальність військовослужбовців.

За п.1 ч. 1 ст. 6 Закону № 160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Таким чином, за наявності вини військовослужбовця, сам факт виявлення нестачі чи розкрадання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, є підставою для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності.

Доводи позивача щодо відсутності його вини у виникненні нестачі суд не бере до уваги, оскільки, як обставини справи свідчать про недбале ставлення позивача до збереження ввіреного йому майна. Тому така недбала бездіяльність позивача вказує на наявність його вини у незабезпеченні належного обліку та зберігання ввіреного майна.

Крім того, загальні норми статті 1166 ЦК України, яким не суперечать норми спеціального Закону № 160-IX, покладають обов`язок доведення відсутності вини на заподіювача шкоди, тобто у таких відносинах застосовується презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Таким чином, позивачем, як матеріально-відповідальною особою, не доведена відсутність вини у виникненні нестачі, оскільки ним не було забезпечено належного обліку та зберігання ввіреного майна.

Згідно ч. 1 статті 7 Закону № 160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Між сторонами відстуній спір щодо оцінки вартості втраченого майна у цій справі. Вартість майна підтверджується даними бухгалтерського обліку відповідно до складених довідок-розрахунків.

За ч. 1 ст. 13 Закону № 160-IX стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.

Оскільки суд дійшов висновку про правомірність притягнення позивача до матеріальної відповідальності, позовні вимоги в частині зобов`язання припинити утримання коштів у сумі 175840,60 грн. з грошового забезпечення позивача та виплатити утримані кошти також задоволенню не підлягають, як похідні.

За п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі № 200/1487/23 за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про скасування наказу, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 6 грудня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв