Справа № 260/8838/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2023 року м. Ужгород№ 260/8838/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Павловій О.В.

за участю:

позивача: представник Яблонський О.О.,

відповідача: представник Білинець В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Ліквідаційна комісія УМВС України в Закарпатській області звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить: 1) визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні ВП №71429713 щодо відмови у закінченні виконавчого провадження №71429713 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі виконавчого листа №260/5218/21 виданого 13.03.2023 року Закарпатським окружним адміністративним судом до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження; 2) зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винести постанову про закінчення виконавчого провадження №71429713 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі виконавчого листа №260/5218/21, виданого 13.03.2023 року Закарпатським окружним адміністративним судом до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження; 3) скасувати постанову від 26.09.2023 року про накладення штрафу у розмірі 10200,00 у виконавчому провадженні ВП № 71429713.

Позовні вимоги аргументовані тим, Ліквідаційна комісія УМВС в Закарпатській області до відкриття виконавчого провадження вживала заходи щодо належного виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.06.2022, зокрема, звернулася до Національної поліції України з листом про встановлення асигнувань на потреби з виконання зобов`язань, про що стягувача було проінформовано. Окрім того, на виконання рішення суду ОСОБА_1 було нараховано грошову компенсацію за невикористані 102 календарні дні щорічної відпустки в сумі 14933,99 грн., відповідно до наказу Міністерства внутрішні справ України №499 від 31.12.2007 (діючого на момент виникнення спірних правовідносин), що підтверджується платіжними інструкціями від 29.05.2023. З огляду на вказане вважає, що виконавче провадження повинно було бути закінчено. Однак всупереч законодавчим нормам орган Державної виконавчої служби надіслав до Ліквідаційної комісії вимогу про виконання рішення суду, в якій вказав на необхідність стягнення 95868,19 грн., а в подальшому наклав штраф за невиконання рішення суду у розмірі 10200,00 грн. Вказані дії відповідача вважає протиправними, оскільки рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/5218/21 не було визначено конкретної суми компенсації за невикористану відпустку, що підлягала виплаті ОСОБА_1 . В свою чергу вважає, що визначення розміру такої компенсації є дискреційними повноваженнями роботодавця.

15 листопада 2023 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву №5-71429713/5007 від 13.11.2023, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив з мотивів їх безпідставності. Зокрема, повідомив, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/5218/21 від 14.06.2022, що перебуває на примусовому виконання в органі Державної виконавчої служби України, залишається невиконаним. Вважає, що посилання боржника на неможливість виплати грошової компенсації за 84 дні додаткової відпустки через відсутність нормативної бази для її нарахування, не є підтвердженням виконання рішення суду в повному обсязі. З огляду на що вважає застосовані до боржника заходи примусового виконання рішення законними та правомірними. Окрім того, звертає увагу суду на те, що нарахована органом Державної виконавчої служби сума штрафу була добровільно сплачена позивачем, що є свідченням його згоди з правомірністю накладення такого.

В судовому засіданні 06 грудня 2023 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві, та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в засіданні суду 06 грудня 2023 року проти позову заперечив з мотивів його безпідставності та просив у його задоволенні відмовити.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши наданій представника сторін пояснення, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 червня 2022 року в адміністративній справі №260/5218/21 позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Управління МВС України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області (далі Ліквідаційна комісія) задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при його звільненні зі служби в поліції 14 квітня 2021 року, а саме грошової компенсації за невикористані 56 календарних днів щорічної відпустки: за 2015 рік - 3 календарні дні, за 2016 рік у кількості 35 календарних днів, за 2017 рік у кількості 18 календарних днів та невиплаті грошової компенсації за 84 календарних днів додаткових відпусток, як учаснику бойових дій в період часу з 2016 по 2021 рік. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 56 календарних днів щорічної відпустки: за 2015 рік - календарні дні, за 2016 рік у кількості 35 календарних днів, за 2017 рік у кількості 18 календарних днів та 84 календарні дні додаткової відпустки за період часу з 2016 по 2021 рік, як учаснику бойових дій. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління МВС в Закарпатській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки: за період з 2010 по 2014 рік у кількості 102 календарних днів, а саме за 2011 рік - 30 календарних днів, за 2012 рік - 30 календарних днів, за 2013 рік- 30 календарних днів, за 2014 рік в кількості 12 календарних днів. Зобов`язано Головне управління МВС України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 102 календарні дні щорічної відпустки: за період з 2010 по 2014 рік у кількості 102 календарних днів, а саме: за 2011 рік - 30 календарних днів, за 2012 рік - 30 календарних днів, за 2013 рік - 30 календарних днів, за 2014 рік в кількості 12 календарних днів.

Дане рішення набрало законної сили 10 листопада 2022 року.

На виконання зазначеного рішення суду було видано декілька виконавчих листів.

Так, 13 березня 2023 року Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист в адміністративній справі №260/5218/21 в частині зобов`язання Головне управління МВС України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 102 календарні дні щорічної відпустки: за період з 2010 по 2014 рік у кількості 102 календарних днів, а саме: за 2011 рік - 30 календарних днів, за 2012 рік - 30 календарних днів, за 2013 рік - 30 календарних днів, за 2014 рік в кількості 12 календарних днів.

24 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі Відділ примусового виконання рішень) із заявою, в якій просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа, виданого в адміністративній справі №260/5218/21.

За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Білинцем В.О. постановою від 31.03.2023 №71429713 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду №260/5218/21 від 31.03.2023.

У вказаній постанові державним виконавцем повідомлено боржника Ліквідаційну комісію про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

У зв`язку з відсутністю доказів виконання рішення суду у встановлений державним виконавцем строк 03 травня 2023 року було винесено вимогу виконавця №71429713/5-1707, якою Ліквідаційну комісію зобов`язано надати інформацію про стан виконання рішення суду у строк до 05.05.2023.

15 травня 2023 року до Відділу примусового виконання рішень надійшла заява Ліквідаційної комісії від 12.05.2023 №352/106/11-23, в якій повідомлено, що з метою виконання рішення суду Ліквідаційна комісія звернулася до Національної поліції України з листом від 17.01.2023 №15/06/05/5-2023 про встановлення асигнувань на потреби з виконання зобов`язань, про що було проінформовано стягувача. Також повідомлено, що до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження стягувачу було нараховано грошову компенсацію за невикористані 102 календарні дні щорічної відпустки в сумі 14933,99 грн, яка буде виплачена при їх надходженні. З огляду на що просив закінчити виконавче провадження №71429713.

До вказаної заяви долучено листа №107/106/5-2023 від 02.02.2023, в якому Ліквідаційна комісія повідомила ОСОБА_1 про проведене нарахування грошової компенсації за невикористану відпустку за рішенням суду у сумі 26462,05 грн. При цьому роз`яснено, що така сума обчислена з розрахунку середньоденної заробітної плати 479,73 грн помноженої на 56 днів невикористаної щорічної відпустки, відповідно до рішення суду, за виключенням 402,98 грн військового збору. Окрім того, повідомлено, що грошова компенсація за 84 дні додаткової відпустки розрахована у сумі 0,00 грн. через відсутність нормативної бази для її нарахування.

17 липня 2023 року державний виконавець повторно виніс вимогу №71429713/5, в якій звернув увагу на те, що нарахування грошової компенсації за 84 дні додаткової відпустки у сумі 0,00 грн не є підставою для невиконання рішення суду. З огляду на що зобов`язано боржника виконати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/5218/21 від 14.06.2021 у строк до 21.07.2023.

На виконання вказаної вимоги листом №574/106/11-2023 від 20.07.2023 Ліквідаційна комісія повідомила державного виконавця щодо виконання рішення суду в повному обсязі з огляду на виплату стягувачу нарахованої компенсації за невикористані 102 календарні дні щорічної відпустки у сумі 14933,99 грн. Щодо компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій повідомлено, що оскільки законодавством не передбачена можливість заміни зазначеної додаткової відпустки грошовою компенсацією відповідне нарахування проведено у сумі 0,00 грн. При цьому звернуто увагу на те, що у разі незгоди ОСОБА_1 із повнотою виконання рішення суду в цій частині він вправі звернутися до суду в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

25 липня 2023 року ОСОБА_1 подав державному виконавцю заяву, якій повідомив, що 31 травня 2023 року йому було нараховано 12081,86 грн. грошової компенсації за 102 дні невикористаної відпустки, що є недостатнім, з огляду на що просив вжити заходів примусового виконання рішення суду.

27 липня 2023 року державний виконавець втретє виніс вимогу №5/71429713/3121, якою зобов`язав Ліквідаційну комісію належним чином виконати рішення суду №260/5218/21 від 13.03.2023 у строк до 01 серпня 2023 року та попередив про передбачену ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» відповідальність.

Листом від 31.07.2023 №585/106/11-2023 Ліквідаційна комісія повідомила державного виконавця, що рішення суду виконано відповідно до діючого на момент звільнення стягувача зі служби законодавства, оскільки таким не визначено суму компенсації у конкретному розмірі. Зазначено, що відпрацьований ОСОБА_1 у листопаді 2015 року час складає 6 календарних днів, розмір грошового забезпечення за такий період склав 878,47 грн, а грошове забезпечення за один день 146,41 грн. Тому вважає проведене Ліквідаційною комісією нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації правильним.

Вимогою від 02 серпня 2023 року №5-71429713/3180 державний виконавець зобов`язав Ліквідаційну комісію надати розрахунок суми компенсації відпустки, проведеної та підписаної уповноваженою посадовою особою працівником бухгалтерії або керівником УМВС України в Закарпатській області у строк до 07 серпня 2023 року.

Однак станом на 10 серпня 2023 року Ліквідаційна комісія витребуваних державним виконавцем документів не надала, з огляду на що постановою від 10.08.2023 ВП №71429713 на боржника було накладено штраф у розмірі 5100,00 грн та повторно зобов`язано виконати рішення протягом 10 робочих днів.

24 серпня 2023 року Ліквідаційна комісія направила державному виконавцю довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 06.11.2015 та довідку про розрахунок суми компенсації відпустки ОСОБА_1 .

За відсутності доказів виконання рішення суду станом на 26.09.2023 державний виконавець постановою від 26.09.2023 ВП №71429713 наклав на Ліквідаційну комісію штраф у розмірі 10200,00 грн.

Вважаючи вказане рішення державного виконавця протиправним, з метою захисту своїх прав Ліквідаційна комісія звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон).

Згідно ч. 1 ст. 1 ст. 1 Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормами ст. 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Конституцією України проголошено принцип обов`язковості судового рішення, що є однією із складових принципу правової визначеності. Так, зокрема, ст. 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Норми статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 1402-VIII 02.06.2016 також регламентують обов`язковість судових рішень. Так, зокрема, ч. 2 ст. 13 зазначеного законодавчого акта визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Європейського суду з прав людини у своїх рішення також неодноразово наголошував, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 р.).

Вказаний принцип закріплений також в українському законодавстві про виконавче провадження. Так, зокрема, одними з основних засад виконавчого провадження, визначеними Законом, є обов`язковість виконання рішень та розумність строків виконавчого провадження (ч. 1 ст. 2 Закону).

Зазначені засади узгоджуються з обов`язками виконавців, встановленими нормами ст. 18 Закону. Так, ч. 1 зазначеної статті передбачає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому згідно ч. 4 ст. 18 Закону вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Ч. 4 ст. 19 Закону передбачає обов`язок сторін виконавчого провадження невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

При цьому нормами ч. 2 ст. 63 Закону передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Вказане кореспондується також з положеннями ст. 75 Закону №1404, що передбачає відповідальність за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, зокрема, вказаною законодавчою нормою визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

На підставі проведеного правового аналізу законодавчих норми, що регламентують порядок забезпечення виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що накладення штрафу за невиконання виконавчого документа є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Однак правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень перебуває виконавчий лист, виданий Закарпатським окружним адміністративним судом у справі №260/5218/21, за яким боржника Ліквідаційну комісію зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 102 календарні дні щорічної відпустки: за період з 2010 по 2014 рік у кількості 102 календарних днів, а саме: за 2011 рік - 30 календарних днів, за 2012 рік - 30 календарних днів, за 2013 рік - 30 календарних днів, за 2014 рік в кількості 12 календарних днів.

З наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження №71429713 вбачається, що державний виконавець неодноразово звертався до Ліквідаційної комісії з вимогою виконати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/5218/21 в повному обсязі, у відповідь на що боржник повідомляв про виконання такого в добровільному порядку та просив закрити виконавче провадження.

Так, зокрема, на підтвердження вказаної обставини боржник надав копію платіжної інструкції, якою на рахунок ОСОБА_1 перераховано 12021,86 грн грошової компенсації за невикористану відпустку за рішенням суду №260/5218/21 від 14.06.2022, а також 224,01 грн в рахунок сплати військового збору та 2688,12 грн податку на доходи фізичних осіб.

На виконання вимоги державного виконавця Ліквідаційною комісією було надано довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 06.11.2015 та довідку про розрахунок суми компенсації відпустки ОСОБА_1 (арк. спр. 82 84). Окрім того, боржником роз`яснено порядок проведеного розрахунку спірної грошової компенсації у розмірі 14933,99 грн, відповідно до якого вказана сума обчислена з розрахунку грошового забезпечення за один день у сумі 146,41 грн (878,47 грн (грошове забезпечення за 6 днів, відпрацьованих ОСОБА_1 в листопаді 2015 року) / 6 днів).

Проте суд вважає, що проведений Ліквідаційною комісією розрахунок грошової компенсації за невикористану відпустку на виконання рішення суду суперечить встановленому нормами постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок).

Так, зокрема, відповідно до п. 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

В свою чергу позивачем проведено обчислення спірної грошової компенсації з розрахунку грошового забезпечення за 1 місяць станом на день звільнення з роботи ОСОБА_1 , що не може вважатися належним виконанням рішення суду.

При цьому суд відхиляє доводи позивача, що обрахунок розміру грошової компенсації за невикористану відпустку відноситься до дискреційних повноважень роботодавця в контексті неможливості надавати оцінку правильності проведення такого розрахунку державним виконавцем або судом, оскільки таке не може слугувати виправданням свавілля суб`єкта владних повноважень та сприяти неможливості захисту прав працівника. Відсутність у рішенні суду конкретно визначеного розміру грошової компенсації не є свідченням наявності права роботодавця проводити такий розрахунок у довільному порядку.

Суд також вважає незрозумілим те, чому боржником використані різні розрахункові величини середньоденної заробітної плати для обрахунку грошової компенсації за невикористані дні відпуски за спірні в даній адміністративній справі 102 дні (146,41 грн (арк. спр. 74)) та іншу частину невикористаної щорічної відпустки за рішенням суду №260/5218/21 (479,73 грн (арк. спр. 56)). Жодних пояснень з цього приводу Ліквідаційна комісія не надала.

За невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/5218/22 державний виконавець наклав на Ліквідаційну комісію штраф у розмірі 5100,00 грн., відповідно до положень ст. 75 Закону. Така постанова державного виконавця позивачем не оскаржується. Більше того, накладений на боржника штраф був сплачений останнім у добровільному порядку.

В свою чергу оскаржена постанова державного виконавця ВП №71429713 від 26 вересня 2023 року, що є предметом розгляду даної адміністративної справи, прийнята у зв`язку з повторним невиконанням боржником вимоги державного виконавця щодо виконання рішення суду.

Суд зазначає, що норми Закону надають право сторонам виконавчого провадження оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби у разі, якщо вони вважають, що такі порушують їх права та обов`язки та є протиправними.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день розгляду даної адміністративної справи постанова державного виконавця у виконавчому провадженні №71429713 від 10.08.2023 судом визнана протиправною та скасована не була, а отже, в силу норм Закону є обов`язковою для виконання. Більше того, накладений такою штраф був сплачений Ліквідаційною комісією у добровільному порядку, що є свідчення згоди з його накладенням.

З огляду на вищезазначене, враховуючи повторне невиконання рішення суду у справі №260/5218/22 постанова про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. є правомірною та скасуванню не підлягає.

Ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду даної адміністративної справи судом встановлено відсутність доказів повного виконання боржником виконавчого листа №260/5218/21 Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому не вбачає підстав для визнання дій Відділу примусового виконання рішень щодо відмови у закінченні виконавчого провадження з цієї підстави протиправними.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю належних доказів повного виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/5218/22 від 14.06.2022 позовна вимога про зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження №71429713 задоволенню також не підлягає.

Дослідивши вищенаведені обставини справи крізь призму законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області (місцезнаходження: вул. Ференца Ракоці, буд. 13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: пл. Шандора Петефі, буд. 14, м. Ужгород, Закарпатська область, 88004, код ЄДРПОУ - 43316386) про скасування постанови, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

СуддяР.О. Ващилін