Справа № 160/27910/23
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2023-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСидоренко Д.В.
за участі секретаря судового засіданняДидочкіної О.А.
без участі представників сторін
Обставини справи: 26.10.2023 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому позивач просить суд:
- скасувати арешт невизначеного нерухомого майна, всього нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП; НОМЕР_1 , згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 32030959, виданий 06.08.2012, видавник Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ в Дніпропетровській області, Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 3231532 від 18.06.2013, у виконавчому проваджені ВП № 32030959, відомості про що внесені до Єдиного реєстру обтяжень об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 21088354 від 28.09.2009 та постанови АЕН №935994 від 07.09.2007 року, відомості про що внесені до Єдиного обтяжень об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1336238 від 18.06.2013.
- зобов`язати Соборний Відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття арешту з усього майна, що належало ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладеного постановою державного виконавця від 06.08.2012 в рамках виконавчого провадження ВП№ 32030959 з виконання виконавчого листа по кримінальній справі №1-295 від 15.03.2012, виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за вироком про конфіскацію всього майна ОСОБА_1 на користь держави.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 24.09.2015р. позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину на частину домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому, що при проведенні нотаріальних дій йому стало відомо про наявність арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. На звернення до органу виконавчої служби з приводу відсутності підстав для продовження дії арешту на все майно, отримано лист від 19.10.2023р. про відсутність підстав для скасування арешту, накладеною постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №32030959. Також у відповіді було зазначено, що 24.05.2013р. виконавче провадження №32030959 з виконання виконавчого листа №1-295 від 15.03.2012, виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про конфіскацію всього особистого майна боржника ОСОБА_1 , яке йому належало, завершене на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент прийняття рішення).
Ухвалою суду від 16.11.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно електронного листа підтвердження від 20.11.2023р., Соборним ВДВС у місті Дніпрі (канцелярія), отримано засобами електронного зв`язку повістка, позовна заява та ухвала від 16.11.2023р.
Станом на 07.12.2023 року відзив на позов від відповідача не надходив.
Статтею 269 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи в окремих категоріях адміністративних справ. Так, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив). Копії позовної заяви та доданих до неї документів направляються відповідачу та іншим учасникам справи до електронного кабінету, а за його відсутності - електронною поштою, якщо така відома суду, або надаються для ознайомлення в судовому засіданні.
Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
07.12.2023р. представником позивача подана заява про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дата, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30.11.2011р. у справі №1-295/2011, ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні злочину, який передбачений ст.ст.307 ч.1, ст.307 ч.2 КК України та йому призначено покарання:

за ч.1 ст.307 КК України три роки позбавлення волі;

за ч.3 ст.307 КК України п`ять років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.11.2012р. у справі №1-295/2011, вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30.11.2011р. залишено без змін, а апеляція захисника Дрозач К.О. в інтересах засудженого ОСОБА_1 без задоволення.

Згідно з Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.08.2015р. серії НАР №431914, спадкоємцем ОСОБА_2 , 1964 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема є його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на 1/2 частку у спадщині, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 44444773 від 24.09.2015р., ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 .

Листом вих.№32030959/14 від 19.10.2023р. Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повідомив адвоката Клименка Василя Павловича про те, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження ВП №32030959 з виконання виконавчого листа №1-295 від 15.03.2012 виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про конфіскацію всього особистого майна боржника, яке належить боржнику ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ).

В ході виконання зазначеного виконавчого провадження 06.08.2012 державним виконавцем на підставі ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення) винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та внесений запис про арешт майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме (номер запису про обтяження 1336238 від 18.06.2016).

24.05.2013 виконавче провадження ВП №32030959 з виконання виконавчого листа №1-295 від 15.03.2012, виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про конфіскацію всього особистого майна боржника, яке належить боржнику ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) завершене на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття рішення).

Більш детальну інформацію надати не маємо можливості, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені у відповідності до Розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженому наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 року.

Також в листі зазначено про відсутність підстав, передбачених Законом для скасування арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №32030959.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 (номер інформаційної довідки 357284457 від 06.12.2023р.) наявна актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень, а саме: вид обтяження арешт нерухомого майна, все нерухоме майно; документи подані для державної реєстрації - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 32030959, виданий 06.08.2012, видавник Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ в Дніпропетровські області; обтяжувач - Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ в Дніпропетровські області.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України.

Згідно з частиною 2 статті 52 Кримінального кодексу України від 05.04.2001 № 2341-III (далі - КК України) додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина 1 статті 59 КК України).

Статтею 48 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 №1129-IV (надалі, також - КВК України) передбачено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини 1, 3 статті 49 КВК України).

Межі повноважень, підстави та способи їх реалізації державними виконавцями та приватними виконавцями встановлені, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 р.

Водночас на момент накладення державним виконавцем арешту нерухомого майна та винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу провадження був чинний Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 р. (далі Закон №606).

Згідно із приписами ст. 1 Закону №606 (тут і надалі в редакції, яка була чинною на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.05.2013р.), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ст.11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з п.2 ч.1 ст.47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (ч.5 ст.47 Закону № 606-XIV).

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом (частина друга статті 24 Закону № 606-XIV).

Статтею 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з ч.2 ст.50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, з огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21, від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18, від 26 квітня 2022 року у справі № 242/4601/20, від 04 листопада 2022 року у справі № 686/6010/14-ц, від 15.02.2023р. у справі №202/1183/22.

Чинний Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII також передбачає право стягувача, у разі повернення йому виконавчого документу, повторно пред`явити виконавчий документ до виконання (ч.5 ст.37 Закону №1404-VIII).

Враховуючи положення п.2 ч.1 ст.47 Закону України №606-XIV, повернення виконавчого документа стягувачу у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин, враховуючи, що постановою державного виконавця від 24 травня 2013 року виконавчий лист № 1-295 від 15.03.2012 повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону № 606-XIV, тобто виконавче провадження не є закінченими, а тому немає підстав для застосування правових наслідків, передбачених ч.2 ст.50 Закону № 606-XIV, у вигляді зняття арешту.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.132, 134, 139, 241-245, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки та порядку, передбачені статями 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 07 грудня 2023 року.

Суддя Д.В. Сидоренко