Справа № 520/4815/22
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.

06 грудня 2023 р. Справа № 520/4815/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Варламова Дмитра Володимировича на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Липецької сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Липецької сільської ради, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Липецької сільської ради щодо не розгляду її клопотання від 30.12.2021 стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для дачного будівництва орієнтовною площею 0,1000 га на території с. Веселе, Харківського району, Харківської області;

- зобов`язати Липецьку сільську раду розглянути на найближчій сесії означене клопотання шляхом надання дозволу на розробку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для дачного будівництва орієнтовною площею 0,1000 та на території с. Веселе, Харківського району, Харківської області.

Також позивачка просила суд провести розподіл судових витрат пов`язаних з розглядом справи.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 .

Судом рішенням визнано протиправною бездіяльність Липецької сільської ради щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 від 30.12.2021 стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для дачного будівництва орієнтовною площею 0,1000 га на території с. Веселе, Харківського району, Харківської області.

Липецьку сільську раду Харківського району Харківської області зобов`язано після закінчення воєнного стану на території повторно розглянути у встановленому законодавством порядку на найближчій сесії заяву ОСОБА_1 від 30.12.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для дачного будівництва орієнтованою площею 0,1000 га на території с. Веселе Харківського району Харківської області.

У задоволені іншої частині вимог ОСОБА_1 судом відмовлено.

За рахунок бюджетних асигнувань Липецької сільської ради на користь ОСОБА_1 стягнуто 500 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

27.10.2022 від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, яким він просить ухвалити додаткове судове рішення, в якому стягнути з Липецької сільської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.

Клопотання про зменшення розміру судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не заявлялось.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

За рахунок бюджетних асигнувань Липецької сільської ради на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на правничу допомогу у розмірі 1.000.00 грн.

Приймаючи рішення про часткове задоволення заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу витрат, понесених із оплатою професійної правової допомоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від адміністративний позов позивача задоволено частково та категорію справи, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, в розмірі 1.000.00 грн.

Не погодившись із вказаним додатковим рішенням суду, представником позивача адвокатом Варламовим Д.В. подано апеляційну скаргу, в якій з посилання на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі в повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги представник позивача зазначив, що оскаржуване судове рішення не містить посилання на те, що відповідач надавав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Крім того на адресу позивача або його адвоката вищевказане клопотання від відповідача також не надходило. Таким чином суд при ухваленні оскаржуваного рішення порушив вимоги статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Частиною 2 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має врахувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на правову допомогу представником позивачем надано до матеріалів справи копії наступних документів : акт виконаних робіт № 30 за договором про надання професійної (правничої) допомоги за № 21 від 26.10.2021; рахунок - фактура № 30 від 26.10.2022; детальний опис робіт (наданих послуг); копію договору про надання професійної правничої допомоги № 21 від 26.10.2021.

Відповідно до 4.1 договору про надання професійної допомоги № 21 від 26.10.2021 за правову допомогу, надану адвокатом клієнт сплачує останньому гонорар у розмірі відповідно до виставленого рахунку.

Як вбачається з акту виконаних робіт № 30 за договором про надання професійної правничої допомоги за № 21 від 26.10.2021 адвокатом надані клієнту такі послуги:

- надання консультацій та роз`яснень з правових питань витрачено 0.5 год;

- аналіз та опрацювання судової практики з аналогічних правовідносин витрачено 2 год;

- підготовка та подача адміністративного позову витрачено 4 год.

Загальна кількість часу, витраченого адвокатом Варламовим Д.В. на надання правової (правничої) допомоги ОСОБА_1 - 6,5 годин.

Вартість послуг визначених у п. 1 цього акту становить 5500 грн.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

В даному випадку відповідачем як суб`єктом владних повноважень не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, також суду не було надано жодних доказів та не наведено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт.

Проте, колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Виходячи з викладеного тлумачення статей 134 та 139 КАС України, колегія суддів зазначає, що умовою прийняття рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу є подання позивачем до закінчення судових дебатів заяви про ці витрати.

Колегія суддів зазначає, що зазначення у прохальній частині адміністративного позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат пов`язаних із розглядом справи не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.07.2023 у справі № 160/16902/20.

Як було зазначено вище відповідно до позиції об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

Крім того, колегія суддів зазначає, що як вбачається акту виконаних робіт № 30 від 26.10.2022, - всі послуги були надані адвокатом до прийняття судом першої інстанції рішення по суті ( надання консультацій та роз`яснень з правових питань, аналіз та опрацювання судової практики з аналогічних правовідносин , підготовка та подача адміністративного позову), тобто усі послуги адвокатом було надані позивачу до часу пред`явлення позовної заяви до суду.

Належних обґрунтувань не можливості складення та подання даних документів до прийняття судом першої інстанції рішення по суті або разом з позовною заявою, представник позивача не наводить.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані вище обставини, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, не залишивши заяву представника позивача без розгляду.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що ч. ст. 22 Бюджетного кодексу України (в редакції, що була чинною на час звернення позивача до суду з позовом) передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів.

Відповідно до пункту 3 ч. 2 ст. 22 БК України головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, можуть бути виключно - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Отже, саме на виконавчі комітети відповідних рад чинним бюджетним законодавством покладено функції головного розпорядника коштів місцевого бюджету, у тому числі й за зобов`язаннями ради.

Приходячи до висновку про відсутність підстав для скасування додаткового рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2022, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.

З урахуванням вищенаведеного, меж перегляду судом апеляційної інстанції судового рішення, визначених положеннями ч. 1 та 2 ст. 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Щодо заявленого в апеляційній скарзі представником позивача клопотання стосовно стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з переглядом даної справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. В силу приписів п. 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України головним розпорядником коштів відповідної територіальної громади є не Липецька сільська рада Харківського району Харківської області, а її виконавчий комітет.

Колегія суддів зауважує, що положення ст. 48 КАС України не передбачає повноважень суду апеляційної інстанції вирішувати питання щодо залучення до участі у справі співвідповідачів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.07.2023 у справі № 340/4492/22. - наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту отримання позивачем послуг з професійної правничої допомоги представник позивача надав до суду: копію договору про надання професійної правничої допомоги № 21 від 26.10.2021; додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 29.11.2022; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Варламова Д.В.; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 28.11.2022 серії ВІ № 1114478.

Разом з тим, представником позивача не надано документів на підтвердження фактичного виконання адвокатських послуг, а саме: детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України), акту виконаних робіт, який би підтвердив виконання адвокатом своїх обов`язків щодо надання правничої допомоги у суді апеляційної інстанції або документа про сплату позивачем отриманих послуг. За наведеного, колегія суддів вважає, що заявлене клопотання про проведенням судом апеляційної інстанції розподілу судових витрат є необґрунтованим.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija vs. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Варламова Дмитра Володимировича залишити без задоволення, а додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц