Справа № 200/1870/22
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року справа №200/1870/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Христофоров А.Б.) у справі № 200/1870/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, що полягає у не проведені із позивачем повного розрахунку при звільненні: не виплаті заробітної плати за фактично відпрацьований час у січні 2022 року; не виплаті компенсації за невикористану відпустку учасника бойових дій за 2022 рік; не виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції; не виплаті індексації грошового забезпечення з 07.11.2015 по листопад 2017 року; не виплаті середнього заробітку у розмірі 15 371, 14 грн. за весь час затримки повного розрахунку;

- визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо відмови внести зміни до наказу від 30.12.2021 № 742 о/с в частині обрахування вислуги позивача у календарному обчисленні з урахуванням навчання в Донецькому економіко-правовому кооперативному технікумі у період з 1994 по 1996 рік; включити до грошового атестату про розмір грошового забезпечення та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення відомості щодо індексації грошового забезпечення позивача за період з 04.01.2020 по 03.01.2022;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області: виплатити позивачу заробітну плату за фактично відпрацьований час у січні 2022 року; виплатити компенсацію за невикористану відпустку учасника бойових дій за 2022 рік; виплатити недотриману суму грошових коштів одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції у розмірі 13 969, 77 гривень; виплатити індексацію сум грошового забезпечення під час проходження служби у період з 07.11.2015 по листопад 2017 року; виплатити середній заробіток у розмірі 15 371, 14 грн. за весь час затримки повного розрахунку по день ухвалення судового рішення на користь позивача; внести зміни до наказу від 30.12.2021 № 742 о/с в частині обрахування вислуги позивача у календарному обчисленні з урахуванням навчання в Донецькому економіко-правовому кооперативному технікумі у період з 1994 по 1996 рік; включити до грошового атестату про розмір грошового забезпечення та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення відомості щодо індексації грошового забезпечення позивача за період з 04.01.2020 по 03.01.2022.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області, що полягала у не проведенні із ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні, а саме: в частині не нарахування та не виплати компенсації за невикористану відпустку учасника бойових дій за 2022 рік в розмірі 6 437, 20 грн; в частині не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації сум грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017 року (включно).

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області в частині відмови включити до грошового атестату про розмір грошового забезпечення та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення відомості щодо індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 04.01.2020 по 03.01.2022.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію сум грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017 (включно), із врахуванням висновків суду.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку учасника бойових дій за 2022 року у розмірі 6 437, 20 грн.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3 000 (три тисячі) гривні 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані із наданням їй професійної допомоги у розмірі 4 000 (чотири тисячі гривень) 00 копійок.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, Головне управління Національної поліції в Донецькій області звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просило суд скасувати судове рішення та відмовити у задоволені позовних вимог

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій поліцейським, до яких відносилась позивач, ні спеціальним законодавством, ні загальним трудовим не передбачена. Вказано, що розрахунок такої компенсації є компетенцією виключно відповідача, а не суду.

Зазначено, що стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні суперечить закону, оскільки ця вимога є похідною від порушених позивачем у позові питань відносно яких існує спір (щодо компенсаційних витрат за невикористані дні відпустки), а тому не підлягає задоволенню.

Стосовно індексації сум грошового забезпечення вказано, що підстав для проведення нарахування позивачу індексації до листопада 2017 року відсутні, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким не було передбачено проведення індексації грошового забезпечення поліцейських.

Вказано, що стягнення витрат на правничу допомогу є протиправним.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 .

Відповідно до диплому серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 закінчила Донецькій економіко-правовий технікум за спеціальністю правознавство. Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 24 червня 1996 року позивачці присвоєно кваліфікацію юрист.

Відповідно до копії послужного списку № М-522 ОСОБА_1 , поряд з іншими, Наказом МВС України № 119 о/с від 29.03.1997 присвоєно звання «молодший лейтенант міліції.

Рішенням від 26 лютого 2019 року № 2/І/V/321 позивачу надано статус учасника бойових дій.

Наявність статусу учасника бойових дій у позивача також підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , що видане Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області.

Згідно витягу з наказу від 30 грудня 2021 № 742 о/с майора поліції ОСОБА_1 інспектора чергового ізолятору тимчасового тримання № 6 Головного управління Національної поліції в Донецькій області звільнено зі служби в поліції за власним бажанням, встановивши їй у січні 2022 року премію у розмірі 26,548%. Вислуга років на 03 січня склала: у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги 25 років 00 місяців 23 дні, у пільговому обчисленні 28 років 09 місяців 07 днів.

Розглянув заяву позивача від 04.01.2022 щодо внесення змін до наказу ГУ НП в Донецькій області від 30.12.2021 № 742 о/с в частині оголошення вислуги у календарному обчисленні з урахуванням навчання в Донецькому економіко-правовому кооперативному технікуму у період 1994-1996 роки, виплати індексації за період з 07.11.2015 по листопад 2017 року та включенням до грошового атестату та довідки про додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за 24 місяці, що передують звільненню індексації грошового забезпечення, Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області своїм листом від 17.01.2022 № 14р/126/02-2022 повідомило про відсутність на те підстав.

На підставі довідки від 25 січня 2022 року № 114, що видана Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області встановлено, що грошове забезпечення позивача за період з липня по грудень 2021 року становило:

у липні 16 613, 19 (посадовий оклад 2 450, 00; оклад за військовим спеціальним званням 2 000,00; надбавка за стаж служби 2 002, 50; надбавка за специфічні умови проходження служби - 2 581,00; премія 4 867,34; додаткова доплата на період дії карантину 1 284, 95; індексація 1 427, 40);

у серпні 15 328, 24 (посадовий оклад 2 450, 00; оклад за військовим спеціальним званням 2 000,00; надбавка за стаж служби 2 002, 50; надбавка за специфічні умови проходження служби - 2 581,00; премія 4 867,34; індексація 1 427, 40);

у вересні 14 312, 97 (посадовий оклад 2 450, 00; оклад за військовим спеціальним званням 2 000,00; надбавка за стаж служби 2 002, 50; надбавка за специфічні умови проходження служби - 2 581,00; премія 3 852, 07; індексація 1 427, 40);

у жовтні 25 377, 40 (посадовий оклад 2 450, 00; оклад за військовим спеціальним званням 2 000,00; надбавка за стаж служби 2 002, 50; надбавка за специфічні умови проходження служби - 2 581,00; премія 5 882,61; індексація 1 427, 40);

у листопаді 15 328, 22 (посадовий оклад 2 450, 00; оклад за військовим спеціальним званням 2 000,00; надбавка за стаж служби 2 002, 50; надбавка за специфічні умови проходження служби - 2 581, 00; премія 4 741, 23; індексація 1 553, 49);

у грудні 24 447, 56 (посадовий оклад 2 450, 00; оклад за військовим спеціальним званням 2 000,00; надбавка за стаж служби 2 146, 04; надбавка за специфічні умови проходження служби - 2 638,42; премія 4 559,51; матеріальна допомога на оздоровлення 9 033,50; індексація 1 620, 09).

27.04.2022 позивачу на її картковий рахунок було зараховано суму у розмірі 81 083, 60 грн з коментарем зарахування заробітної плати.

Відповідачем долучено до матеріалів справи довідку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження служби в ГУНП в Донецькій області з 07.11.2015 по 31.10.2017 із якої судом встановлено, що нарахування індексації грошового забезпечення до листопада 2017 року позивачу не проводилось з тих підстав, що лише починаючи з листопада 2017 року грошове забезпечення поліцейських включено до переліку доходів осіб, чиї грошові доходи, які одержані в гривнях на території України і не мають разового характеру, підлягають індексації.

Крім того відповідачем долучено до матеріалів справи довідку про порядок нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , з якої видно, що при звільненні позивачу нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 82 318, 88 грн, з розрахунку: посадовий оклад (інспектор-черговий) 2 450, 00 грн + оклад за спеціальне звання (майор поліції) 2 000, 00 грн + надбавка за вислугу років (50%) 2 225,00 грн + доплата за специфічні умови проходження служби (40%) 2 670, 00 грн + премія (40,941%) 3 825, 94 грн = 13 170, 94 грн*25%*25 років = 82 318, 38 грн. Із відрахуванням обов`язкових податків і зборів, сума до виплати склала 81 083, 60 грн. У довідці також зазначено, що після надходження відповідного фінансування від головного розпорядника коштів, на особистий картковий рахунок позивача, що відкритий в АТ Ощадбанк, перераховано кошти в сумі 81 083, 60 грн (платіжне доручення від 25.04.2022 № 1885).

У довідці від 22.11.2022 № 276, що видана Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області вказано, що середньомісячний розмір грошового забезпечення складає 13 784, 35 грн (із розрахунку (13 774, 73 грн (листопад 2021) + 13 793, 97 грн (грудень 2021)/2 місяці). Середньоденний розмір грошового забезпечення складає 451, 95 грн (із розрахунку (13 774, 73 грн (листопад 2021) + 13 793, 97 грн (грудень 2021) /(31 день + 30 днів)).

Як зазначено у довідці від 22.11.2021 року № 275 згідно з обліками управління кадрового забезпечення додаткову відпустку, як учасник бойових дій, ОСОБА_1 використала за 2019 2020 роки. Рапорту ОСОБА_1 щодо надання додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2022 рік до підрозділів кадрового забезпечення не надходило, а тому, зазначено, що відсутні підстави для її виплати.

Із довідки Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 22.11.2022 № 273 щодо остаточного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 видно, що наказом ГУНП в Донецькій області від 30.12.2021 № 742 о/с ОСОБА_1 було звільнено за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) з 03.01.2022, із визначенням календарної вислуги років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні 25 років 00 місяців 23 дні та встановивши у січні 2022 року премію у розмірі 40,941%. У січні 2022 року позивачу було нараховане грошове забезпечення в сумі 1 431, 39 грн, у тому числі:

- грошове забезпечення за фактично відпрацьований час в сумі 1 274, 61 грн (з 01.01.2022 по 03.01.2022) з розрахунку: посадовий оклад 237, 10 грн; оклад за спеціальним званням 193, 55 грн; надбавка за вислугу років (50%) 215, 32 грн; надбавка за специфічні умови проходження служби (40 %) 258, 39 грн; премія (40,941%) 370,25 грн;

- індексація 156, 78 грн.

У довідці також вказано, що із відрахуванням обов`язкових податків і зборів, на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ Ощадбанк, перераховано кошти в сумі 1 383, 90 грн (платіжне доручення від 27.01.2022 № 337). Також зазначено, що позивачу нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 82 318, 88 грн. з розрахунку: посадовий оклад (інспектор-черговий) 2 450, 00 грн + оклад за спеціальне звання (майор поліції) 2 000, 00 + надбавка за вислугу років (50%) 2 225, 00 грн + доплата за специфічні умови проходження служби (40%) 2 670, 00 грн + премія (40, 941%) 3 825,94 грн = 13 170, 94 грн*25%*25 років = 82 318, 38 грн.

Згідно з інформаційним внутрішньо службовим ГУНП в Донецькій області листом від 21.11.2022 № 3093/12/01-2022 ОСОБА_1 не зараховано до календарної вислуги років період її навчання в технікумі, оскільки у УКЗ ГУНП в Донецькій області відсутня інформація щодо присвоєння ОСОБА_1 офіцерського (спеціального) звання після закінчення технікуму.

Спірним питанням даної справи є правомірність заявлених вимог позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині не виплати компенсації за невикористану відпустку учасника бойових дій за 2022 рік суд зазначає наступне.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Закон України «Про відпустки» (№ 504/96-ВР від 15.11.1996) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: 1)щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до частин дев`ятої, десятої та одинадцятої ст. 93 Закону №580-VIII поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, вбачається, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Так, відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Тому, суд зазначає, що норми Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (№ 3551-ХІІ від 22.10.1993) не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII передбачає право військовослужбовців на відпустки, порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них (стаття 101).

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України Про відпустки або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Відтак, у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки. При визначенні розміру компенсації суд виходить з положень пункту 8 Порядку № 260, відповідно до якого виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Відповідно до довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 276 від 22.11.2022 року про розмір грошового забезпечення встановленого на день звільнення ОСОБА_1 місячний розмір грошового забезпечення на день звільнення складає 13 793, 97 грн. Середньоденний розмір грошового забезпечення на день звільнення складає 459, 80 грн. (із розрахунку (13 793, 97 /30).

Суд зазначає, що позивач має право на компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у розмірі 6 437,20 грн. (13 793, 97/30) *14 календарних днів).

Стосовно не виплати індексації сум грошового забезпечення з 07.11.2015 по листопад 2017 року суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 94 Закону України Про Національну поліцію передбачено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-XII Про індексацію грошових доходів населення (далі -Закон № 1282-XII) у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною 1 ст. 5 вказаного Закону встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078) передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

При цьому, зміни щодо поліцейських були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 Про внесення зміни до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення (набрала чинності 24 жовтня 2017 року) шляхом доповнення абзацу п`ятого після слова військовослужбовців словом поліцейських.

Згідно пп. 4 і 5 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Відповідно до п. 10-2 Порядку № 1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

При цьому, приписами п. 10-1 Порядку № 1078 у редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 9 грудня 2015 року (який застосовувався до 1 грудня 2015 року), було передбачено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

З наведеного вбачається, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 815/2590/18 зазначив, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність у позивача права на індексацію грошового забезпечення у період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року (включно).

Як наслідок, не нарахування та не виплата позивачу у період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року індексації грошового забезпечення позивачу є неправомірним.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

Щодо відмови відповідача включити до грошового атестату про розмір грошового забезпечення та довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення відомості щодо індексації грошового забезпечення позивача за період з 04.01.2020 по 03.01.2022 суд зазначає таке.

Частиною першою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною першою статті 15 Закону № 2011-ХІІ визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі Закон № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Так, частиною третьою статті 43 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ).

Відповідно до пункту 7 постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Таким чином, Закон № 2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Згідно зі статтею 102 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII Про Національну поліцію пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Статтею 9 Закону № 2011-XII передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення(далі - Закон № 1282-ХІІ).

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону № 2011-ХІІ містить відсилочну норму, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення для призначення пенсії за вислугу років не регулюється положеннями Закону № 2011-XII або Закону № 2262-ХІІ.

Незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону № 2262-ХІІ та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям та наявність спеціального законодавства, зокрема Закону №2011-ХІІ, яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ, та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Судом на підставі наявних матеріалів справи встановлено, що відповідачем заперечується необхідність включення індексації грошового забезпечення у довідку про додаткові види грошового забезпечення за останні 24 місяці що передують звільненню з тих підстав, що вказана виплата не може бути врахована при обчисленні пенсії, при її призначенні, так і при її перерахунку.

Проте суд не погоджується із такою правовою позицією відповідача, а тому з огляду на вищесказане, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно розміру виплати позивачу суми середнього заробітку у розмірі 15 371,14 грн. за час затримки розрахунку при звільненні суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, з аналізу зазначених норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Так, за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина ж друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й у випадку вирішення спору про розмір несплачених сум при звільненні в судовому порядку.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 травня 2020 року в справі № 810/451/17.

В даному випадку позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на належну оплату праці при звільненні просив зобов`язати відповідача виплатити на його користь недоплачену при звільненні компенсацію невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій та, відповідно, компенсацію у вигляді виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 15 371,14 грн.

Законом України Про Національну поліцію, Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, постановами Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей та від 11 листопада 2015 року № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, які є спеціальними у спірних правовідносинах щодо позивача, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.

З огляду на не врегулювання питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 6 березня 2018 року по справі № 804/3722/17.

Виходячи з приписів ст. 116, 117 КЗпП України з урахуванням конкретних обставин справи суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право та частки, яку вона становила у заявлених вимогах, та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тотожні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

Суд звертає увагу, що позивача звільнено зі служби з 03.01.2022 року. Доказів відсутності позивача в цей день на службі відповідачем суду не надано. Отже, обов`язок повного розрахунку відповідачем мав бути виконаний саме 03.01.2022 року.

Отже, строк несвоєчасно сплачених сум з компенсації відпустки становить з 04.01.2022 року (наступний день за днем остаточного розрахунку про звільненні) по 05.01.2023 року (день прийняття судового рішення) - 365 днів, враховуючи розмір середньоденного грошового забезпечення становить 451,95 грн., який визначений у довідці відповідача від 22.11.2022 року № 276, розмір компенсації за ці дні прострочення розрахунку складає 164 961, 75 грн.

Водночас, суд звертає увагу на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 39-41 постанови від 18.03.2020 року по справі №711/4010/13-ц, згідно яких встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст.117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені також Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 року у справі №816/1640/17.

У п.92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі №761/9584/15-ц викладено правову позицію, відповідно до якої з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 року у справі №6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

Враховуючи розмір компенсації за невикористаних днів додаткової відпустки (6 437, 20 грн.) та істотність цієї частки порівняно із сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (164 961, 75 грн), суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення у цій справі сума середнього заробітку є очевидно неспівмірною зі встановленим розміром заборгованості з виплати грошової компенсації.

З врахуванням принципу справедливості та співмірності середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.

Такий висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 24.07.2019 у справі №805/3167/18-а, від 03.04.2019 у справі №662/1626/17 та від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.

Суд прийшов до висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи буде розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 3 000,00 грн.

При цьому суд вважає за необхідне обрати інший спосіб порушеного права позивача в цій частині позову, а саме стягнути на її користь середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3 000, 00 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України. Відповідно до частини другої цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За приписами частини 3 цієї статті для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано копії: договору про надання правової допомоги № 4/2021 від 24.12.2021; додаткової угоди № 2 до договору № 4/2021 від 24 грудня 2021 року; акт надання послуг від 30.11.2022; ордер на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; рахунок на оплату № 4/2021-1 від 29.07.2022 послуг з надання правничої допомоги на суму 7 500, 00 грн; квитанцію про сплату позивачем 01.08.2022 року на користь адвоката Дьяченка Андрія Вікторовича 7 500, 00 грн з призначенням платежу послуги з надання правничої допомоги;

Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом Дьяченко Андрієм Вікторовичем, з одного боку, та Поліщук Оленою Вікторівною, з іншого боку, укладено договір про надання правової допомоги №4/2021 від 24.12.2021, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до підпункту 4.1. пункту 4 договору про надання правової допомоги № 4/2021 від 24 грудня 2021 року отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару.

Відповідно до підпункту 4.3 пункту 4 договору за надання правової допомоги. Відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін. Розмір гонорару, конкретний перелік видів правової допомоги визначається додатковою угодою, яка після узгодження та підписання сторонами є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 2 від 04 січня 2022 року до договору № 4/2021 від 24 грудня 2021 року вартість послуг адвоката по збору доказів, підготовки позовної заяви та правового супроводження позову складає фіксовану суму 7 500,00 грн.

Відповідач оспорює розмір наданої позивачу правової допомоги, обґрунтовуючи тим, що позовні вимоги, які є предметом розгляду даної справи є типовими, судові витрати є завищеними та не обґрунтованими, тому не підлягають відшкодуванню.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Матеріалами справи встановлено, що в якості доказів витрат на правничу допомогу представником позивача надано копію договору, копію додаткового договору та квитанцію на сплату гонорару у сумі 7 500,00 грн.

Проте, з урахуванням встановлених обставин та досліджених судом матеріалів позовної заяви, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції що вказані витрати підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно до задоволених вимог а саме в розмірі 4 000 грн.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо частково задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області залишите без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року у справі № 200/1870/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв