Справа № 752/5971/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Кордюкова Ж.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року Справа № 752/5971/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції,

Управління патрульної поліції у місті Києві

Департаменту патрульної поліції,

третя особа на стороні Відповідача,

яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору:

старший інспектор з о/д відділу адміністративної практики

Управління патрульної поліції у м. Києві

Департаменту патрульної поліції Павленко Ніна Григорівна

про скасування постанови, закриття справи

про адміністративне правопорушення та стягнення шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач-1), Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, (далі - Відповідач-2), третя особа на стороні Відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: старший інспектор з о/д відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Павленко Н.Г. про скасування постанови серії БАД № 433837 від 23.01.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, закриття справи про адміністративне правопорушення та стягнення шкоди в розмірі 3000,00 грн, завданої неправомірним рішенням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач стверджував, що оскаржувана ним постанова винесена безпідставно, оскільки в його діях відсутній склад відповідного адміністративного правопорушення.

Разом з тим Позивач зазначив, що 22.01.2023 приблизно о 22-55 год. він повертався додому за адресою: АДРЕСА_1 , на автомобілі Volkswagen Transporter, НОМЕР_1 , разом зі своєю собакою. При заїзді на паркування до житлового комплексу «Французький квартал» до нього під`їхав автомобіль працівників поліції, які сказали, що нібито він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. Він пройшов тест на місці, результат був негативний. Він сказав, що йому треба залишити автомобіль на парковці, оскільки він був зупинений перед в`їздом у паркінг та відвести собаку додому. Проте поліцейські йому почали грубити, повалили на асфальт, наділи наручники, посадили до службового автомобіля та відвезли до КНП «КМНЛ «Соціотерапія» за адресною: м. Київ, вул. Відпочинку, буд. 18, для проведення медичного огляду.

Крім того Позивач зауважив, що згідно з актом огляду від 22.01.2023, який було проведено о 23-50 год. він не перебував в стані сп`яніння, а також, що зафіксовано, що у нього брудний одяг, свіжі рани на руках від наручників, обличчя забруднене землею.

Позивач зазначив, що його залишили у КНП «КМНЛ «Соціотерапія» і він пішки майже 2 години добирався додому. Коли він дістався до місця, його автомобіля не було, він дізнався, що поліцейські зняли номерний знак з автомобіля, а потім приїхав евакуатор та забрав його автомобіль, який він наступного дня забрав за адресою: вул. Медова, буд. 13. При цьому, за твердженням Позивача, йому дали акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 22.01.2023, він сплатив 3000 грн, а його собака до 5 години ранку булла в закритому автомобілі.

Позивач вказував, що автомобіль він залишив біля в`їзду в паркінг, оскільки працівники поліції не дали йому можливості залишити його на стоянці та повезли на огляд; тимчасове затримання транспортного засобу було проведено без суттєвої перешкоди дорожньому руху, автомобіль не створював небезпеки для інших учасників дорожнього руху; акт огляду не підписаний особою, яка доставляла транспортний засіб на спеціальний майданчик; на місці, де він залишив автомобіль не було залишено повідомлення про тимчасове затримання транспортного засобу; плата за транспортування автомобіля на спеціальний майданчик значно перевищує розмір оплати, встановлений наказом МВС від 10.10.2013 №967/1218/869 (3000 грн. замість 850 грн.); в оскаржуваній постанові невірно зазначено, що він нібито порушив правила стоянки п.15.9 и) Правил дорожнього руху, на який йде посилання в постанові передбачає правила щодо зупинки; під час складання акту та затримання транспортного засобу 22.01.2023 о 23-45 год. він перебував на огляді в КНП «КМНЛ «Соціотерапія»; оскаржувану постанову складено не за місцем вчинення адміністративного правопорушення; до постанови не додано жодних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення.

2. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач виконав свій процесуальний обов`язок та довів факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України відповідними доказами та правомірність свого рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності.

При цьому суд зазначив, що відповідні обставини підтверджуються з відеозаписом з відеореєстратора службового автомобіля Відповідача.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, наполягаючи на тому, що ним не було вчинено правопорушення, за яке її притягнуто до відповідальності.

Апелянт наводить аргументи аналогічні тим, які вже були викладені ним у позовній заяві та, зокрема, стверджує, що автомобіль ним був залишений перед в`їздом до паркінгу, що працівники поліції не дали йому можливості залишити автомобіль на стоянці в паркінгу та незаконно повезли його на медичний огляд, що тимчасове затримання транспортного засобу Позивача було проведено за відсутності обов`язкової умови такого затримання - суттєва перешкода дорожньому руху чи загроза безпеці дорожнього руху.

Також Апелянт посилається на те, що акт огляду та затримання автомобіля не підписаний особою, яка виконувала роботи з його доставлення на спеціальний майданчик, що працівник поліції не залишив на місці, де стояв автомобіль, повідомлення про його затримання, що з нього стягнуто плату за транспортування авто в завищеному розмірі, працівник поліції не правильно зазначив у спірній постанові норму ПДР України, що під час складання такої постанови він перебував на огляді в медичному закладі і така постанова складена не за місцем вчинення адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що суд не надав оцінку таким доводам і що до оскаржуваної ним постанови не додано жодних доказів, які б підтверджували вчинення спірного правопорушення.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2023 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено судовий розгляд справи.

5. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому у своєму відзиві Відповідач стверджує, що Позивач, керуючи транспортним засобом, здійснив зупинку автомобіля ближче 10 м від виїзду від прилеглої території, чим порушив п. 15.9 "и" ПДР України, за що його і було притягнуто до відповідальності.

Разом з тим Відповідач звертає увагу на те, що розгляд справи про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності відбувся за його участі, що підтверджується його підписом.

Також Відповідач наголошує, що Позивача було зупинено під час комендантської години і що він намагався втекти від працівників поліції і що відповідні обставини встановлені судом у рішенні в іншій справі №757/5080/23-п.

6. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

7. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 22.01.2023 під час патрулювання працівники поліції виявили транспортний засіб Volkswagen Transporter, НОМЕР_1 , за адресою: вул. Велика Васильківська під керуванням Позивача та, відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», здійснили зупинку автомобіля, проте Позивач не виконав таку вимогу, через що почалось переслідування транспортного засобу.

22.01.2023 о 23-45 год. складено акт огляду та затримання транспортного засобу в м. Києві по вул. Предславинська, буд. 53 на підставі ст. 265-2 КУпАП, згідно з яким здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу Volkswagen Transporter, НОМЕР_1 , шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Медова, буд.3. Огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено у зв`язку з ч.3 ст.122 КУпАП, п.15.9 (и), 15.10 (а). Зовнішній вигляд транспортного засобу: забруднений, відсутній передній д.н.з. До акту додається відео з БК473603.

22.01.2023 о 23-55 год. в КНП «КМНЛ «Соціотерапія» відносно ОСОБА_1 складено акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким зовнішній вигляд обстежуваної особи: одяг брудний, сліди від кайданок на обох руках, свіжі, садна на кінчику носа, свіжа, обличчя забруднене землею, одяг пошкоджений; обстежувана особа напружена, балакуча, свідомість ясна; досліджуване біологічне середовище - сеча; заключний діагноз - тверезий.

23.01.2023 старшим інспектором з о/д відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Павленко Н.Г. була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №433837 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 22.01.2023 о 23-45 год. він, керуючи транспортним засобом Volkswagen Transporter, НОМЕР_1 , по вул.Предславинській, буд.53 у м. Києві здійснив стоянку (згідно акту затримки т/з) ближче 10 м від виїздів з прилеглої території, чим суттєво заважав руху іншим учасникам дорожнього руху та порушив п. 15.9 (и) Правил дорожнього руху України і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.122 КУпАП.

Вартість транспортування транспортного засобу Volkswagen Transporter, НОМЕР_1 , 3000 грн. (квитанція серії ААК №476665 від 23.01.2023).

У постанові Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2023 у справі №757/5080/23-п, яка набрала законної сили 09.05.2023, установлено, що Позивач 22.01.2023 о 23 год. керував транспортним засобом «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 2.4, 8.9 «б» Правил дорожнього руху України, а саме: не виконав вимогу про зупинку, завчасно подану поліцейським за допомогою проблискового маячка синього, червоного кольору та спеціального звукового сигналу. Його вина підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами у справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом з місця події. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122-2 КУпАП закрито за закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

23.01.2023 ОСОБА_1 подав скаргу на постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності до Управління патрульної поліції в м. Києві, в задоволенні якої було відмовлено, про що Позивача повідомлено листом від 08.02.2023 № С-512/41/11/4/02-2023.

8. Позивач, вважаючи вказану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, а також стверджуючи про завдання йому шкоди в розмірі 3000,00 грн, звернувся до суду з цим позовом.

9. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній руху.

Відповідно до п.п. 1.3, 12.4 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 15.9 "и" ПДР України зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Частиною третьою статті 122 КУпАП регламентовано, що ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ч. 1 ст. 222 КУпАП у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ч. 3 ст. 122 цього Кодексу.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду апеляційної інстанції.

10. Отже, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 122 КУпАП, є наявність відповідного складу правопорушення, зокрема здійснення нею зупинки транспортного засобу ближче 10 м від прилеглої території.

11. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу на те, що факт вчинення Позивачем правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, а саме здійснення зупинки транспортного засобу ближче 10 м від прилеглої території, підтверджується матеріалами справи.

12. Доводи Апелянта про те, що його автомобіль не створював перешкод дорожньому руху чи загрозу безпеці дорожнього руху, судова колегія відхиляє як безпідставні, оскільки, як убачається з матеріалів справи та зазначається безпосередньо самим Апелянтом, автомобіль ним було зупинено безпосередньо перед шлагбаумом на заїзд до ЖК "Французький квартал", тобто в місці, яке призначено для в`їзду/проїзду транспортний засобів, зокрема швидкої допомоги, аварійно-рятувальних служб та органів охорони і правопорядку. Тож, залишення в такому місці автомобіля, а тим більше в умовах воєнного стану, створює перешкоди та загрозу безпеці дорожнього руху, що безпосередньо пов`язано із загрозою життю та здоров`ю громадян.

13. Твердження Апелянта про те, що Відповідач і суд не розмежовують понять "стоянка" і "зупинка" транспортного засобу, колегія суддів відхиляє та зазначає, що Позивача притягнуто до відповідальності за порушенням п. 15.9 ПДР України, тобто за зупинку автомобіля ближче 10 м від прилеглої території /т.1 а.с. 16/, що безумовно було ним вчинено.

При цьому, судова колегія приймає до уваги, що у спірній постанові вказано про вчинення Позивачем стоянки автомобіля ближче 10 м від прилеглої території, але допущення такої формальної неточності не є достатньою підставою для визнання скасування відповідної постанови.

У контексті аналізу таких доводів апеляційної скарги судова колегія зазначає, що скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

При цьому, колегія суддів приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («res judicata») та недопустимим.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Отже, колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення.

Наведені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №1640/3394/18 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи,

Крім того, аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. Скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

14. Доводи Апелянта про те, що автомобіль ним був залишений перед в`їздом до паркінгу, оскільки працівники поліції не дали йому можливості залишити автомобіль на стоянці в паркінгу та незаконно повезли його на медичний огляд, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як убачається з матеріалів справи та встановлено судовим рішенням у справі № 757/5080/23-п, яке набрало законної сили, Позивач намагався втекти від працівників поліції.

15. Доводи Апелянта про те, що тимчасове затримання транспортного засобу Позивача було проведено за відсутності обов`язкової умови такого затримання - суттєва перешкода дорожньому руху чи загроза безпеці дорожнього руху, колегія суддів до уваги не приймає з підстав, наведених раніше, а також зазначає, що дії або бездіяльність чи рішення з приводу затримання автомобіля Позивача та/або його доставлення на спеціальний майданчик взагалі виходять за межі предмета спору в цій справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

16. З аналогічних підстав судова колегія відхиляє доводи Скаржника щодо недоліків акту огляду та затримання автомобіля, а також про те, що працівник поліції не залишив на місці, де стояв автомобіль, повідомлення про його затримання, що з нього стягнуто плату за транспортування авто в завищеному розмірі.

При цьому, судова колегія зазначає, стягнення з Позивача 3000,00 грн, які заявлені ним як збитки у цій справі, не перебуває у безпосередньому причино-наслідковому зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності спірною постановою.

17. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

18. Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

19. Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

20. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

21. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року - без змін.

22. Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи та відповідно до приписів ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 06 грудня 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев