Справа № 240/12904/23
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12904/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

05 грудня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2023 року позивач, - ОСОБА_1 , звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.03.2023 у призначенні пенсії в разі втрати годувальника.

Також, позивач просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію по втраті годувальника.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії (рішення) Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вчинені (ухвалені) за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 10.02.2023 року про призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 10.02.2023 про призначення пенсії у разі втрати годувальника та ухвалити рішення у відповідності до вимог пункту 4.7 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Також, судом першої інстанції зазначено, що судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в сумі 1073,60 грн. та витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 4000,00 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні адміністративного позову, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.02.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до Закону № 2262-X звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про призначення пенсії в разі втрати годувальника, загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 .

За результатами розгляду такого звернення позивача 17.02.2023, було прийнято оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу.

Крім того, за результатами розгляду цього ж звернення, як зазначено в листі від 17.08.2023, відповідачем 16.02.2023 було ухвалено також рішення про призначення позивачу пенсії у відповідності до вимог Закону № 2262-XI.

В цьому ж листі представник Відповідача стверджує, що рішення від 16.02.2023 про призначення пенсії Позивачу було помилкове. Разом з тим, на виконання ухвали суду про витребування доказів рішення від 16.02.2023 суду не надано. Суду не надано також доказів щодо скасування такого рішення.

Тобто, за результатами розгляду звернення позивача про призначення пенсії відповідачем ухвалено два протилежних за своєю суттю рішення: від 16.02.2023 про призначення пенсії і оскаржуване рішення від 17.02.2023 про відмову у призначенні пенсії.

Також, судом першої інстанції встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 захищаючи Батьківщину, що підтверджується витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) від 12.12.2022 №2062.

З урахуванням зазначеного, вважаючи відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.03.2023 протиправною, ОСОБА_3 , звернулась до суду з відповідним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що в розумінні вимог абзацу другого пункту 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Тобто, вказана правова норма наділяє відповідача на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів правом на ухвалення одного рішення про призначення (перерахунок) пенсії або про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії.

Зазначене свідчить про протиправність дій відповідача при розгляді заяви позивача, які призвели до прийняття двох протилежних рішень.

Порушене в цій частині право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправними рішення відповідача, ухвалені за результатами розгляду звернення позивача від 10.02.2023 та зобов`язання відповідача повторно розглянути таке звернення та ухвалити рішення у повній відповідності до вимог пункту 4.7 розділу IV Порядку N 22-1.

Крім того, суд першої інстанції зазначив про безпідставність позовних вимог позивача в частині про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію по втраті годувальника, загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 , оскільки на підтвердження свого права на отримання пенсії в разі втрати годувальника ( ОСОБА_2 ) як непрацездатна дружина позивач надала рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12.10.2022 (справа №295/9726/22, яким встановлено, що позивач та ОСОБА_2 в період з 02.04.2015 по 17.05.2022 проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу).

Суд першої інстанції вважає безпідставними доводи позивача, що вказане судове рішення засвідчує її право як дружини загиблого ОСОБА_2 на призначення пенсії у разі втрати годувальника.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що в розумінні вимог ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України та п."б" ч.4 ст.30 Закону № 2262-XI непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Разом з тим, доказів на підтвердження таких обставин позивачем до позову не долучено.

Позивач не врахувала, що права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі окремо врегульовані правовими нормами Сімейного кодексу України.

Позивач не врахувала, що приписами ст.91 Сімейного кодексу України прямо зазначено, що право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, виникає за умови набуття непрацездатності під час спільного проживання.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач відповідно до положень ст.30 Закону № 2262-XI не може вважатися непрацездатною дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію в разі втрати годувальника.

В зв`язку з цим суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи позивача на підтвердження права на призначення пенсії нарахування та виплати їй відповідачем певних пенсійних виплат за березень 2023 року, так як правомірність таких виплат, їх розмір та підстави не є предметом судового розгляду в межах даної справи.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині позову не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не відповідають обставинам справи, а тому є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.30 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Відповідно до ч.4 ст.30 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю.

Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року;

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Згідно з ст.31 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Також, відповідно до ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Членами сім`ї вважаються, серед іншого, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах предмету спору, позивач претендує на отримання пенсії по втраті годувальника, як дружина померлого, яка є непрацездатною.

Крім того, як встановлено з матеріалів справи, та не заперечується сторонами у справі, офіційного шлюбу позивач з померлим ОСОБА_2 станом на 17.05.2022 не мали (не укладали).

В свою чергу, рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12.10.2022 в межах справи №295/9726/22 встановило лише проживання позивача та ОСОБА_2 однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу. Тобто, факту встановлення офіційного шлюбу не встановлено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 31.10.2019 в межах справи №461/3169/17 зазначив, що на підставі аналізу зазначених норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та норм Сімейного кодексу України дійшов таких висновків:

«У повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують дітей, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, але при цьому вони не перебувають у шлюбі. В окремих сферах правовідносин (житлових, цивільно-майнових, сімейних, трудових та інших) такі відносини можуть підпадати під поняття сім`ї, а її учасники визнаватися членами сім`ї, яким з огляду на об`єктивну відмінність їх змісту у відповідних галузях законодавства надаються або не надаються (обмежуються) відповідні права та обов`язки. Ззовні такі відносини подібні до шлюбних, однак попри цю схожість, вони не ототожнюються з ними. Жінка та чоловік, які перебувають у фактичних шлюбних стосунках, за певних унормованих правовідносин можуть вважатися членами сім`ї, що не є рівнозначним поняттю «подружжя», позаяк саме цим терміном законодавець персоніфікує чоловіка та жінку (подружжя) як суб`єктів правовідносин, що склалися між ними внаслідок реєстрації шлюбу.

У законодавстві про пенсійне забезпечення імперативно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, мають одне з подружжя - чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не належать.

Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки статус «подружжя» чоловік та жінка набувають тільки в разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.»

Таким чином, у розумінні ст.30 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та ст.36 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка або чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, а тому не набувають права на призначення пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання також висловлена Верховним Судом України у постанові від 10.03.2015 № 21-615а14 та Верховним Судом у постанові від 23.01.2020 у справі №804/1501/18.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів в межах ч.1 ст.308 КАС України вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині.

В свою чергу, в межах ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині доводів апелянта. В даному випадку, в частині відмови у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.