Справа № 536/1032/23
Суддя: Баранська Ж. О.
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 536/1032/23
Провадження № 2-а/536/17/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Баранської Жанни Олександрівни, за участю секретаря судового засідання Бегми С. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кременчук Полтавської області за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мірошник М. О. звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №376245 від 10 травня 2023 року та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 травня 2023 року приблизно о 10 год 00 хв позивач рухався в смт. Пісочин поблизу м. Харкова та був зупинений на блок-посту працівниками патрульної поліції, з яким також були працівники Укртрансбезпеки (Державна служба України з безпеки на транспорті) з метою перевірки документів. При цьому, працівники Укртрансбезпеки не висловили жодних зауважень щодо наданих ним документів, але підійшли працівники УПП в Харківській області та повідомили що позивач порушив правила дорожнього руху та Закон України «Про автомобільний транспорт», оскільки у позивача відсутні документи , які б підтверджували погодження маршруту руху «Кременчук-Харків».

Представник позивач стверджує, що повідомив працівникам поліції про здійснення нерегулярного перевезення, а тому позивач не повинен мати погодження маршруту руху з відповідним органом національної поліції, проте його доводи були залишені поза увагою. За викладених обставин, винесено оскаржувану постанову за змістом якої: « ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Mersedes-Benz надавав послуги з перевезення пасажирів за маршрутом Кременчук-Харків та не мав при собі маршруту руху, погоджений уповноваженим підрозділом національної поліції, чим порушив пункт 30.1.г Правил дорожнього руху, статтю 52-3 Закону України «Про дорожній рух», з якою позивач не погоджується та просить скасувати з тих підстав, що Законом України «Про автомобільний транспорт» не передбачена наявність у позивача, як водія, погодження маршруту руху для нерегулярних перевезень. Інші документи, передбачені статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», були наявні у позивача, копії яких додано до позову.

Представник позивача стверджує, що оскаржувана постанова не містить посилання на докази, якими повинна підтверджуватися винність особи у пред`явленому їй правопорушенні, так як обвинувачення не повинні ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13 червня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі №536/1032/23 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

13 липня 2023 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшов відзив представника УПП в Харківській області Федюка Д. В. на адміністративний позов, в якому останній заперечує щодо задоволення позовних вимог з тих підстав, що 10 травня 2023 року о 10 год 00 хв в смт. Пісочин було виявлено рух транспортного засобу Mersedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зупинено на підставі пункту 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» та на підставі пункту 2 частини 1 статті 32 Закону інспектором висунуто вимогу до позивача про пред`явлення документів, але позивачем надано всі документи окрім схеми маршруту розкладу руху, що погоджені з уповноваженим підрозділом Національної поліції. Інспектор, установивши, що дана подія має цілісний склад адміністративного правопорушення, відповідно до статті 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі ?КУпАП) розпочав підготовку справи. Під час розгляду справи позивач надав усні пояснення, які інспектором було оцінено та за результатами справи винесено оскаржувану постанову.

Посилаючись на Закон України «Про автомобільний транспорт» та Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, з урахуванням інформації з інтернет ресурсів про перевізників, представник відповідача стверджує, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 здійснює систематичні регулярні перевезення за маршрутом «Кременчук-Харків» та «Харків-Кременчук», тому твердження позивача, що він не здійснював правопорушення не відповідає дійсності.

До відзиву додано роздруківки з інтернету щодо інформації про перевізника ОСОБА_2 .

В судове засідання представник позивача Мірошник М. О. не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомо.

Відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України(далі ? КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд установив наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно із статтею 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Пунктом 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Положеннями пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно із частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно із пунктом 1.1. Правил дорожнього руху (далі ? ПДР) ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до пункту 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як убачається із матеріалів справи, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії БАД №376245 від 10 травня 2023 року інспектором поліції Кузнецовим Д. С. установлено, що 10 травня 2023 року о 10 год 00 хв у Харківській області смт. Пісочин водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Mersedes-Benz надавав послуги з перевезення пасажирів за маршрутом Кременчук-Харків та не мав при собі маршруту руху, погоджений з уповноваженим підрозділом Національної поліції, чим порушив пункт 32.1.г Правил дорожнього руху, статтю 52-3 Закону України «Про дорожній рух». За цих підстав, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 140 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу у сумі 340,00 грн.

Відповідно до вимог частини 2 статті 140 КУпАП порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, одним із порушень, передбаченого диспозицією вказаної правової норми, є порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування, а не відсутність у водія транспортного засобу документу, на підставі якого здійснюються пасажирські перевезення.

Суб`єктами правопорушень, передбачених частиною 2 статті 140 КУпАП можуть бути посадові особи, суб`єкти господарювання та громадяни, які самостійно здійснюють пасажирські перевезення за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Згідно із пунктом 2.1 (г) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил.

Відповідно до частини 2 пункту 32.1 ПДР з органами Національної поліції узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

Варто зазначити, що пункт 32.1. «г» Правил дорожнього руху, який вказано в оскаржуваній постанові, виключено на підставі Постанови КМ № 660 від 30.08.2017.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III (далі ? Закон), автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Згідно із статтею 1 Закону паспорт маршруту - документ, що містить схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду, графіки режимів праці та відпочинку водіїв тощо.

Відповідно до статті 39 Закону автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до пункту 29 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою КМУ від 18.02.1997 року №176, перевезення пасажирів за міськими, приміськими та міжміськими маршрутами у межах території однієї області (внутрішньообласні, внутрішньорайонні маршрути) здійснюється на підставі договору про організацію перевезень, укладеного відповідно до закону.

Відповідно до пункту 1.4 Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.05.2010 р. № 278, схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та представникам Державної автомобільної інспекції МВС України (далі - Державтоінспекція).

Пунктом 1.3 Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2010 № 278 (далі - Порядок № 278) визначено, що автомобільний перевізник повинен забезпечити водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень, - таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.

Згідно із пунктом 14 Порядку № 278 схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та представникам Державної автомобільної інспекції МВС України (далі - Державтоінспекція).

Пунктом 2.1 Порядку № 278 встановлено, що паспорт маршруту включає: схему маршруту; характеристику маршруту, у тому числі відомості щодо усіх залізничних переїздів, через які проходить автобусний маршрут (у разі їх наявності); копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів; графік режиму праці та відпочинку водіїв; таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень); список пасажирів (для регулярних спеціальних перевезень), перевезення яких передбачено договором про регулярні спеціальні перевезення та які застраховані в установленому законодавством порядку (крім маршрутів регулярних спеціальних перевезень у межах населеного пункту та маршрутів, що виходять за межі території населеного пункту, протяжність яких не більше ніж 50 кілометрів, а також туристично-екскурсійних перевезень); відомості про зміни на маршруті; умови здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень); акт відповідності паспорта автобусного маршруту умовам здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень); договір про надання послуг (для регулярних спеціальних перевезень); відомості про виявлені порушення умов здійснення перевезень пасажирів, що розміщуються на зворотному боці титульного аркуша паспорта (для регулярних спеціальних перевезень).

Відповідно до пункту 2.13 Порядку № 278 затвердження паспорта нового автобусного маршруту регулярних перевезень (додаток 3) здійснюється організатором перевезень на відповідній території.

Згідно із пунктом 3.4 Порядку № 278 підрозділи Державтоінспекції розглядають протягом 30 днів та в цей самий строк погоджують паспорти маршрутів (в частині схеми автобусного маршруту та характеристики маршруту) за умови дотримання вимог безпеки перевезень або надають обґрунтовану письмову відповідь із зазначенням причин відмови в погодженні. Підставами для відмови в погодженні паспорта є фактори, які не забезпечують належного рівня безпеки перевезень.

Відповідно до пункту 3.5 Порядку № 278 погоджені підрозділами Державтоінспекції паспорти маршрутів регулярних спеціальних перевезень надсилаються на погодження до організатора перевезень, який протягом 30 днів з дня їх надходження приймає відповідне рішення. У разі непогодження паспорта маршруту організатором перевезень у цей самий строк надається письмова обґрунтована відповідь із зазначенням причин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язок погоджувати паспорт маршруту з уповноваженим органом Національної поліції покладається на перевізника.

У матеріалах справи наявний договір про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньообласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах укладений 10 травня 2023 року між ОСОБА_2 (перевізник) та ОСОБА_1 (замовник) відповідно до умов якого перевізник зобов`язується надати в необхідній кількості технічно справні автобуси та забезпечує виконання перевезень водіями відповідної кваліфікації. За змістом договору водієм маршруту Кременчук-Харків є ОСОБА_1 , розклад руху: відправлення ? 10 травня 2023 року о 07 год 00 хв, прибуття ? 10 травня 2023 року о16 год 00 хв.

Разом з цим, до позову додано розрахункову квитанцію серії ДААЕ №117133 від 10 травня 2023 року про сплату ОСОБА_2 нерегулярних перевезень у сумі 5 000,00 грн.

Таким чином, перевізником за автобусним маршрутом Кременчук-Харків є ОСОБА_2 , а позивач є водієм транспортного засобу.

Однак, до повноважень водія не належить погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів, вказана компетенція віднесена лише до відповідальних посадових осіб перевізника.

Частиною 1 статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, судом враховується, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Надані відповідачем докази, а саме: роздруківки з мережі інтернет про оголошення щодо запропонованих маршрутних рейсів, де перевізником є ОСОБА_2 не є доказами здійснення позивачем регулярних пасажирських перевезень за встановленим маршрутом руху транспортних засобів внутрішньообласного користування.

Матеріали справи не містять жодного належного доказу вчинення позивачем ОСОБА_1 (як водієм) адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 140 КУпАП.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частини 1 статті 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у статті 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено у пункті 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Згідно із частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно із пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10 травня 2023 року, прийнятої інспектором поліції Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Кузнецовим Д. С. та про закриття справи про адміністративне правопорушення, - оскільки у порушення вимог статті 77 КАС України, якою обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача, останнім не надано до суду жодного належного та допустимого доказу наявності події правопорушення, вчиненого позивачем за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові.

Разом з тим, виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Будь-яких інших доказів під час судового розгляду суду не надано.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 140 КУпАП, суд вважає недоведеним.

У відповідності до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 у сумі 536,80 грн.

Керуючись статтями 4, 6, 10, 14, 139, 241-246, 255, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Постанову серії БАД №376245 від 10 травня 2023 року, складену інспектором ВБДР УПП в Харківській області ДПП лейтенантом поліції Кузнецовим Д. С. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 2 статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн, скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції (, 03048, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження ? з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач ? ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ? Департамент патрульної поліції (), юридична адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Повний текст рішення складено 04 грудня 2023 року.

СуддяЖ. О. Баранська