Справа № 592/15562/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 р. Справа № 592/15562/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Яковини В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумської митниці на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.10.2023, суддя Князєв В.Б., по справі № 592/15562/23

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниці

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову Сумської митниці у справі про порушення митних правил № 0303/80500/21 від 12.01.2022, а провадження у справі закрити.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.10.2023 задоволено позов.

Скасовано постанову в справі про порушення митних правил № 0303/80500/21, винесену в.о. заступника начальника Сумської митниці від 12.01.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 35 387 грн 58 коп., та провадження в справі про порушення митних правил закрити.

Стягнуто з Сумської митниці Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп. та 7000 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Сумська митниця Державної митної служби України (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду, подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова винесена ним своєчасно, оскільки в результаті проведення перевірки, за наслідками якої складено акт від 29.09.2021, було встановлено порушення позивачем митних правил. Визначення судом днем виявлення правопорушення отримання листа Сумської обласної прокуратури, є помилковим, оскільки в зазначеному листі митницю було повідомлено лише про можливі порушення законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судовим розглядом, 12.01.2022 відповідачем складено постанову у справі про порушення митних правил № 0303/80500/21 відносно ОСОБА_1 , якою останнього визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % від несплаченої суми митних платежів, що складає 35 387,58 грн.

Відповідно до вказаної постанови 28.09.2021 Сумською митницею проведено перевірку дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні автомобіля за МД від 22.10.2018 № UА805180/2018/020617, за результатами якої складено акт № 05/21/7.24-19/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено, що до митного оформлення були надані наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу від 16.07.2018 Б/Н на суму 10 700 дол. США; документ права власності на пошкоджений ТЗ від 26.06.2018 ST195576; коносамент від 15.08.2018 № 18126872; платіжний документ (квитанція про сплату митних платежів від 17.10.2018 № 0.0..1); інші документи. Митна вартість товару визначена декларантом за ціною договору щодо товарів, які імпортуються на рівні 11100,00дол. США з урахуванням витрат на транспортування в розмірі 400,00 дол. США.

Листами Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021 Сумській митниці надана інформація про здійсненні громадянами транзакції на іноземні рахунки в іноземній валюті (вихідні через SWIFT) за товар та витрати на транспортування (з прив`язкою до марки та VIN транспортного засобу).

За результатами опрацювання даної інформації встановлено, що через АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 здійснив сплату коштів:

- за платіжним дорученням від 17.07.2018 (SW24І716О06721) у розмірі 11358,00 дол. США згідно інвойсу № 894589 за купівлю автомобіля;

- за платіжним дорученням від 03.09.2018 (SW24І903О53505) у розмірі 1050,00 дол. США згідно інвойсу № 259446 за транспортування автомобіля.

Зазначені платежі були здійснені за транспортний засіб, логістичні, консультативні, транспортні послуги по доставці транспортного засобу.

За результатами перевірки встановлено, що при митному оформленні товару ОСОБА_1 порушено:

- ч.ч. 1, 2 ст. 51, п. 2 ч. 2 ст. 52, ч. 21 ст. 58, ч. 1 ст. 257, ч.ч. 1, 2 ст. 368 МК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань зі сплати ввізного мита за митною декларацією від 22.10.2018 № UА805180/2018/020617 на суму 3686,21 грн;

- п. 36.1 ст. 36, п. 190.1 ст. 190 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати ПДВ із ввезення на митну територію України товару за митною декларацією від 22.10.2018 № UА805180/2018/020617 на суму 8109,65 грн.

За даним фактом 19.11.2021 відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил за ознаками в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Під час перевірки митний орган дійшов висновку, що ОСОБА_1 вчинив неправомірні дії, спрямовані на незаконне зменшення митних платежів за МД від 22.10.2018 № UА805180/2018/020617 у сумі 11 795,86 грн шляхом подання до митного оформлення документів, що містили неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару.

Не погодившись з постановою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова відповідача від 12.01.2022 у справі про порушення митних правил №0303/80500/21 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 485 МК України, винесена з пропуском встановленого ст. 467 МК України строку. На користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у сумі 7 000,00 грн.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 458 Митного кодексу України (далі - МК України) порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Статтею 485 МК України встановлено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Суть виявленого порушення митних правил, що слугувала підставою для притягнення позивача до відповідальності згідно з оскаржуваною постановою в справі про порушення митних правил за статтею 485 МК України, полягає у поданні до митного оформлення документів, що містили неправдиві відомості, необхідні для визначення митної вартості товару.

Згідно з ч. 1 ст. 522 МК України справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468, 469, частинами першою - п`ятою статті 470, статтями 474, 475, 477-480, частинами першою - п`ятою статті 481, статтею 485 цього Кодексу, розглядаються митними органами.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

Таким чином, при розгляді справ про порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та вирішення питання про строк накладення адміністративного стягнення необхідно з`ясувати питання про день коли було виявлено вказане правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 491 МК України підставами для порушення справи про порушення митних правил є:

1) безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил;

2) офіційні письмові повідомлення про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю;

3) офіційні письмові повідомлення про вчинення порушення митних правил, отримані від митних та правоохоронних органів іноземних держав, а також від міжнародних організацій.

Отже, початок перебігу строку притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил пов`язується з моментом виявлення такого порушення за наслідками, зокрема, офіційних письмових повідомлень про вчинення особою порушення митних правил, отримані від правоохоронних органів, а також органів, що проводять заходи офіційного контролю.

Як встановлено судовим розглядом, порушення позивачем положень статті 485 МК України виявлено за результатами аналізу відповідачем листів Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021 про здійсненні громадянами транзакції на іноземні рахунки в іноземній валюті (вихідні через SWIFT) за товар та витрати на транспортування (з прив`язкою до марки та VIN транспортного засобу).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що моментом виявлення правопорушення є отримання відповідачем 12.02.2021 листа Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021, у зв`язку з чим шестимісячний строк накладення стягнення закінчився 12.08.2021.

Разом з тим, оскаржувана постанова відносно позивача винесена Сумською митницею 12.01.2022, тобто з пропуском встановленого ст. 467 МК України строку.

В свою чергу, апелянт зазначає, що постанова від 12.01.2022 винесена ним своєчасно, оскільки тільки в результаті проведення перевірки, за наслідками якої складено акт від 29.09.2021, було встановлено порушення позивачем митних правил. Визначення судом днем виявлення правопорушення отримання листа Сумської обласної прокуратури, є помилковим, оскільки в зазначеному листі митницю було повідомлено лише про можливі порушення законодавства.

Колегія суддів вважає необгрунтованими вказані доводи апелянта, виходячи з наступного.

Диспозиція статті 485 вказаного Кодексу передбачає декілька варіантів об`єктивної сторони правопорушення, і порушення, про яке йдеться в оскаржуваній постанові митного органу щодо позивача (заявлення з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру в митних деклараціях неправдивих відомостей, необхідних для визначення митної вартості товару, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості), у даному випадку, не носить триваючого характеру, адже час можливого вчинення останнього, як такого, безпосередньо пов`язаний з поданням відповідних декларацій.

Крім того, після надходження до митниці листів правоохоронних органів, останні були розподілені в роботу, зокрема, управління протидії митним правопорушенням та контрабанді, що свідчить про тривале не вжиття заходів за отриманим листом прокуратури та зволікання відповідачем притягнення позивача до відповідальності.

При цьому, при перевірці відповідачем були використані наступні документи: копія ЕМД від 22.10.2018 № UA 805180/2018/020617 з товаросупровідними документами, лист Державної митної служби України від 09.02.2021 № 08-7.14-02/8.7/2221, листи Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, АСМО "Інспектор".

Отже, всі обставини вчинення позивачем правопорушення стали відомі митному органу після 12.02.2021, що не перешкоджало останньому вчинити дії щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вищенаведене спростовує доводи апелянта про те, що фактичним моментом виявлення адміністративного правопорушення є день складання акту перевірки, яким встановлено наявність у діях особи ознак відповідного правопорушення, а саме 28.09.2021, у зв`язку з чим постанова митниці винесена 12.01.2022 - до моменту сплину 6-місячного строку накладання адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для скасування вищезазначеної постанови відповідача та закриття провадження у справі про порушення митних правил, та задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта не знайшли свого належного підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 7ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 2-7ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 7ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд першої інстанції, стягуючи на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн, виходив з того, що вказані витрати є підтвердженими, доведеними та пропорційними до предмета спору.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що співмірною сумою відшкодування є сума понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 00,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із матеріалів справи встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції правова допомога позивачу надавалась адвокатом Биковою Р. Ю. на підставі договору про надання правової допомоги від 13.10.2023.

Згідно п. 3.2 Договору розмір гонорару адвоката визначається за узгодженням сторін і становить 7 000,00 грн, які сплачуються в день укладення цього договору.

Позивачем надано до суду квитанцію № 130 від 13.10.2023 про сплату 7 000,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення гонорару у фіксованій сумі у справі, яка розглядається, є розумність заявлених витрат.

Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Отже, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При цьому, надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми витрачених коштів критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про те, що визначений позивачем розмір витрат для відшкодування у сумі 7 000,00 грн є завищеним, з огляду на що підлягає зменшенню до 2 500,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумської митниці - задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.10.2023 по справі № 592/15562/23 скасувати в частині стягнення з Сумської митниці Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 7000 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.10.2023 по справі № 592/15562/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий
Постанова складена в повному обсязі 06.12.2023.