Справа № 620/8176/23
Суддя: Дар'я ВИНОГРАДОВА
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 року м. Чернігів Справа № 620/8176/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Виноградової Д.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду у Київській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі також відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду у Київській області (далі також відповідач 2), у якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення №67 від 23.05.2023 відповідача 2 та зобов`язати відповідача 2 зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 11.03.1985 по 10.03.1987 та призначити пенсію за віком починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії.

Мотивуючи вимоги позову, позивач зазначив, зокрема, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 11.03.1985 по 10.03.1987 на підставі того, що ним не надано інформацію про сплату страхових внесків. Натомість, записами у трудовій книжці повністю підтверджується період відбування виправним робіт з 11.03.1985 по 10.03.1987 за місцем роботи в автобазі Чернігівського виробничо-технічного управління зв`язку. З огляду на це, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлені судом строки відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначав, що не погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві в повному обсязі та вважав, що його вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Представник відповідача 1 проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі та зазначив, що ним жодних рішень по відношенню до позивача не приймалось, тому він не може бути належним відповідачем у справі.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якому заперечено проти аргументів відповідачів з підстав, заявлених у позові.

Судом встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі №620/5829/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Приватному акціонерному підприємстві «Кінотехпром» з 01.10.2008 по 31.03.2009, з 01.09.2009 по 30.09.2009, з 01.12.2009 по 31.12.2009, з 01.02.2010 по 30.04.2010, з 01.06.2010 по 31.07.2010, з 01.09.2010 по 31.12.2012, з 01.12.2012 по 03.06.2013 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із урахуванням висновків суду, зазначених у даному рішенні.

На виконання рішення суду відповідачами повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за віком, на яку рішенням від 23.05.2023 № 67 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу (а.с.18).

Зокрема, у рішенні зазначено, що відповідачем 2 не зараховано період з 11.03.1985 по 10.03.1987, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Не погоджуючись із доводами відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законі України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також Закон №1058).

Згідно з ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до п. а ч. 3 ст. 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788- ХІІ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Поняття «страхового стажу» було введено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, який набув чинності з 1 січня 2004 року.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає соціальному страхуванню відповідно до видів соціального страхування, тобто той період, за який сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду України.

Трудовий стаж, набутий до 01.01.2004 року, використовується для нарахування пенсії та інших соціальних виплат так само як і страховий (фактично прирівняний до страхового).

У законодавстві, що діяло до набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Щодо підтвердження трудового стажу особи, то відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Також, згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

З огляду на зміст наявної у справі копії трудової книжки НОМЕР_1 від 23.01.1983 позивач 04.02.1985 прийнятий на посаду водія третього класу на автобазу Чернігівського виробничо-технічного управління зв`язку.

Згідно запису трудової книжки позивача, зробленого інспектором по кадрах та засвідченим печаткою підприємства, позивач з 11.03.1985 по 10.03.1987 відбував покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі. 11.03.1987 позивач звільнений за власним бажанням за статтею 38 Кодексу законів про працю України (а.с.22).

Доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 23.01.1983 відповідачами суду не надано, при цьому на даних записах міститься відповідний відбиток печатки роботодавця, що відповідає вимогам законодавства, чинного за момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 103 Виправно-трудового кодексу України (прийнятого 23.12.1970 № 3325-VІІ, втратив чинність з 01.01.2004 у зв`язку з набуттям чинності Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 № 1129-ІV) у період, коли позивач відбував покарання, час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці.

При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Положеннями частини четвертої статті 95 Виправно-трудового кодексу України , якими регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт та які були чинні у період відбування позивачем виправних робіт, визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

Згідно з частиною третьою статті 42 чинного Кримінально-виконавчого кодексу України час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

У свою чергу, статтею 8 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлено, що засуджені мають право на соціальне забезпечення, у тому числі й на отримання пенсій відповідно до законів України.

Відповідно до Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність Виправно-трудовий кодекс України; закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Правовідносини, пов`язані із визначенням загального страхового стажу позивача виникли з моменту звернення останнього до управління ПФУ із заявою про зарахування до його трудового стажу період роботи з 11.03.1985 по 10.03.1987 в автобазі Чернігівського виробничо-технічного управління зв`язку.

На момент виникнення спірних правовідносин частина 3 статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачає, що час відбування засудженим покарання у вигляді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

У справі за подібних правовідносин Верховний Суд висловив правову позицію щодо застосування зазначених вище норм матеріального права (постанова від 30.01.2018 року у справі № 211/1432/17 (2-а/211/103/17)).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у зарахуванні до його загального страхового стажу періоду відбування покарання у виді виправних робіт за місцем роботи на автобазі Чернігівського виробничо-технічного управління зв`язку з 11.03.1985 по 10.03.1987, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, слід стягнути з відповідача 2 на користь позивача судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань в розмірі 2147,20 грн, сплачений згідно квитанції від 08.06.2023. Оригінал квитанції знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду у Київській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Київській області №67 від 23.05.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 11.03.1985 по 10.03.1987 та призначити пенсію за віком починаючи з дня звернення із заявою про призначення пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005, .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду у Київській області, вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, .

Повний текст рішення виготовлено 05 грудня 2023 року.

Суддя Дар`я ВИНОГРАДОВА