Справа № 200/2440/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року справа №200/2440/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року (повне судове рішення складено 15 серпня 2023 року) у справі № 200/2440/23 (суддя в І інстанції Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

01 червня 2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - Управління) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що до 13 червня 2022 року він проходив службу на посаді старшого слідчого Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області. Позивач зазначав, що після початку бойових дій на території України 24 лютого 2022 року він не зміг виїхати з міста Маріуполя та був вимушений залишатися у місті через сімейні обставини. 13.06.2022 на його мобільний телефон за допомогою мобільного додатку «Telegram» надійшов лист з ГУНП в Донецькій області про те, що на підставі наказу № 262 о/с від 13.06.2022 позивача звільнено зі служби в Національній поліції України. Відповідно до вказаної довідки, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану тимчасово обмежено доступ до особових справ діючих та звільнених працівників, в яких зберігаються трудові книжки, у зв`язку з чим видати трудову книжку ОСОБА_1 неможливо.

14.04.2023 позивач звернувся із заявою до МВС України, в якій просив видати належну йому трудову книжку або дублікат трудової книжки після звільнення шляхом пересилання на погоджену адресу. Втім, позивачу відмовлено у видачі трудової книжки у зв`язку з тим, що до особової справи обмежено доступ та трудова книжка буде видана після скасування воєнного стану.

Вважаючи протиправною відмову відповідача видати трудову книжку або її дублікат, позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невидачі трудової книжки після звільнення;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області видати належну трудову книжку, або її дублікат шляхом пересилання на погоджену адресу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невидачі ОСОБА_1 трудової книжки після звільнення.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області видати ОСОБА_1 належну трудову книжку або її дублікат.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за результатами розгляду адвокатського запиту ГУНП в Донецькій області було надано відповідь від 30.06.2023 № 41аз/12/01-2023 із якої вбачається, що положеннями договору, укладеного між позивачем та адвокатом, повноважень щодо отримання оригіналу трудової книжки клієнта не передбачено.

Однак, судом такі обґрунтування відмови у видачі трудової книжки адвокату розцінені як надмірний формалізм з боку відповідача, всупереч тверджень у цьому ж судовому рішенні про те, що позивач має право довірити одержання трудової книжки третій особі.

Крім того, зазначено, що відповідно до п. 3 постанови КМУ від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» (далі Постанова № 301), трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Зауважує, що позивач був звільнений зі служби в поліції у зв`язку з неприбуттям до визначеного місця несення служби. Позивач перебуває на тимчасово окупованій території, що підтверджується відомостями, викладеними у позовній заяві. Відповідно до інформації, викладеної у загальнодоступному Telegram-каналі Маріуполь. Спротив, позивач, будучи працівником Національної поліції України, перейшов на сторону рф та став співпрацювати з окупаційною владою, до вказаної публікації долучено і фото позивача (копія скріншоту публікації було надана до суду). Можна припуститися, що позивач особисто не прибуває до ГУНП в Донецькій області для отримання трудової книжки тому, що побоюється бути притягнутим до відповідальності за вказану вище діяльність чи умисно намагається її уникнути.

А судом, при прийнятті рішення, неможливість отримання позивачем особисто трудової книжки, з підстав наведених вище, визнано такі причини поважними, з чим ГУНП в Донецькій області погодитися не може

Таким чином, вважають, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.08.2023 у справі № 200/2440/23 було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України із зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчить копії паспорта серії НОМЕР_1 .

Наказом ГУНП в Донецькій області від 13.06.2022 № 262 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Судом встановлено, що 13.06.2022 за допомогою мессенджера Telegram на контактний номер позивача була направлена довідка управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 13.06.2022 № 1042/12/02-2022, зі змісту якої вбачається, що позивача повідомлено про його звільнення зі служби в поліції та роз`яснено порядок отримання трудової книжки. У довідці зазначено, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та переведенням підрозділів відповідача у надзвичайний стан роботи, керівництвом ГУНП в Донецькій області, з урахуванням службової необхідності, тимчасово обмежено доступ до особових справ діючих та звільнених працівників, в яких зберігаються трудові книжки. Після скасування воєнного стану трудова книжка, у найкоротший термін, буде видана позивачу.

У подальшому, 14.04.2023 позивач звернувся із заявою до МВС України про надіслання його трудової книжки за допомогою засобів поштового зв`язку Укрпошта на адресу третьої особи - ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що він не може прибути особисто до ГУНП в Донецькій області для її отримання. Вказана заява була переслана за належністю до ГУНП в Донецькій області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 було надано відповідь від 16.05.2023 № П-103/12/01-2023. У вказаному листі зазначено, що у зв`язку з обмеженим доступом до особових справ діючих та звільнених працівників, в яких зберігаються трудові книжки, неможливо направити трудову книжку. Крім того повідомлено, що після припинення чи скасування воєнного стану та отримання доступу до особових справ позивач може особисто або уповноважена особа за довіреністю отримати трудову книжку в управлінні кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області.

19 червня 2023 року представник позивача звернувся до відповідача також із заявою про надіслання на його адресу оригіналу трудової книжки ОСОБА_1 . До вказаної заяви було надано копії документів, що засвідчують повноваження представника, а також заяву ОСОБА_1 про згоду щодо надіслання на адресу представника його трудової книжки.

У відповідь на запит представника позивача, відповідачем надано лист від 30 червня 2023 року, у якому зазначено, що трудова книжка може бути надіслана поштою лише на підставі особистої заяви і лише позивачу. Крім того, у договорі про надання правової допомоги не визначено права адвоката на отримання трудової книжки. З огляду на вказане, відповідач відмовив представнику ОСОБА_1 у надісланні трудової книжки позивача.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не видачі трудової книжки, позивач звернувся до суду з цим позовом.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Слід зазначити, що нормами ст. 47 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Вимогами ст. 48 Кодексу законів про працю України визначено, що облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». На вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Отже, на переконання суду, Кодексом законів про працю України не визначено обов`язку роботодавця зберігати трудові книжки працівників.

Поряд з цим, пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58) передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність.

Втім, відповідно до п. п. 4.1, 4.2 вищевказаної Інструкції, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області не було видано позивачу в день звільнення трудову книжку, а надіслано довідку від 13.06.2022 № 1042/12/02-2022, зі змісту якої вбачається, що позивача повідомлено про його звільнення зі служби в поліції та роз`яснено порядок отримання трудової книжки. Також в довідці зазначено, що у зв`язку із введенням воєнного стану, видати трудову книжку на даний час не є можливим. Трудова книжка буде видана після офіційного завершення воєнного стану. З даного питання позивач отримав аналогічного змісту лист відповідача.

Слід також зазначити, що Порядком формування та ведення особових справ поліцейських, який затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.05.2016 № 377 (у редакції станом на день звільнення позивача зі служби) було передбачено, що трудова книжка поліцейського зберігається в особовій справі і повертається йому у разі звільнення зі служби в поліції. Особам, звільненим з поліції, крім трудової книжки, видається військово-обліковий документ, а військова або скорочена військова справа (за наявності) направляється до військового комісаріату за місцем реєстрації. Під час звільнення всі записи про службу й нагороди, внесені в трудову книжку за період служби, засвідчуються керівником підрозділу кадрового забезпечення або його заступниками та скріплюються печаткою.

Втім, до вказаного наказу було внесено зміни від 18 жовтня 2022 року. Так, у чинній редакції, трудова книжка зберігається в поліцейського та надається ним до підрозділу кадрового забезпечення для внесення записів, що стосуються проходження ним служби, крім відомостей, які віднесені до державної таємниці або містять службову інформацію. Особам, звільненим зі служби в поліції, у день звільнення видається копія наказу про звільнення. Відомості про звільнення зі служби в поліції вносяться до трудової книжки шляхом здійснення запису про звільнення зі служби в поліції з посиланням на дату та номер відповідного наказу органу поліції. Поліцейським, які були прийняті на службу в поліцію до набрання чинності Законом України від 05 лютого 2021 року № 1217-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівників в електронній формі» та які звільняються зі служби в поліції до завершення Пенсійним фондом України процедури включення до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутніх відомостей про трудову діяльність, видаються належно оформлені трудові книжки в день їх звільнення.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX у період дії воєнного стану порядок організації діловодства з питань трудових відносин, оформлення і ведення трудових книжок та архівного зберігання відповідних документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.

Отже, як загальними нормативно-правовими актами, так і Порядком формування та ведення особових справ поліцейських визначено, що після звільнення працівника роботодавець зобов`язаний видати належну йому трудову книжку.

Як вказує позивач, на даний час він не має можливості особисто звернутись до відповідача із проханням видати йому трудову книжку.

Суд зазначає, що вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено можливість надіслати трудову книжку за заявою працівника.

Крім того, на переконання суду, якщо в разі звільнення працівник не може з`явитися особисто для отримання трудової книжки, він може реалізувати свої права й обов`язки через представництво, тобто має право довірити одержання трудової книжки третій особі.

Так, зважаючи на вищевказане, 14.04.2023 позивач звернувся із заявою до МВС України про надіслання його трудової книжки за допомогою засобів поштового зв`язку Укрпошта на адресу третьої особи - ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що він не може прибути особисто до ГУНП в Донецькій області для її отримання.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 відповідачем було надано відповідь від 16.05.2023 № П-103/12/01-2023. У вказаному листі зазначено, що у зв`язку з обмеженим доступом до особових справ діючих та звільнених працівників, в яких зберігаються трудові книжки, неможливо направити трудову книжку. Крім того позивачу повідомлено, що після припинення чи скасування воєнного стану та отримання доступу до особових справ позивач може особисто або уповноважена особа за довіреністю отримати трудову книжку в управлінні кадрового забезпечення ГУНП в Донецькій області.

Задовольняючи позов, місцевий суд не прийняв до уваги посилання відповідача на той факт, що ОСОБА_2 не була уповноважена на отримання трудової книжки позивача, адже вказані доводи не були вказані в листі відповідача від 16.05.2023 № П-103/12/01-2023, яким ОСОБА_1 відмовлено у видачі трудової книжки.

Суд першої інстанції також зауважив, що вже після звернення позивача до суду, 19 червня 2023 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про надіслання на його адресу оригіналу трудової книжки ОСОБА_1 . До вказаної заяви було надано копії документів, що засвідчують повноваження представника, а також заяву ОСОБА_1 про згоду щодо надіслання на адресу представника його трудової книжки.

При цьому, відповідачем знову відмовлено у надісланні трудової книжки ОСОБА_1 . У відповідь на запит представника позивача, відповідачем надано лист від 30 червня 2023 року, у якому зазначено, що трудова книжка може бути надіслана поштою лише на підставі особистої заяви і лише позивачу. Крім того, у договорі про надання правової допомоги не визначено права адвоката на отримання трудової книжки. З огляду на вказане, відповідач відмовив представнику ОСОБА_1 у надісланні трудової книжки позивача.

Проте, місцевий суд не погодився з доводами відповідача щодо того, що трудова книжка може бути надіслана поштою лише на підставі особистої заяви і лише позивачу. Так, до заяви представника позивача від 19 червня 2023 року було додано заяву ОСОБА_1 про надіслання поштою його трудової книжки.

Вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок визначають, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Втім, у зазначеній Інструкції не встановлено обмежень щодо тієї особи, яка буде отримувати трудову книжку.

Крім того, варто зауважити, що вимоги чинного законодавства дозволяють отримати трудову книжку довіреною особою. На переконання суду першої інстанції, посилання представника Головного управління Національної поліції в Донецькій області на те, що у договорі про надання правової допомоги не визначено права адвоката на отримання трудової книжки є проявом надмірного формалізму з боку відповідача, адже у вказаному договорі надано повноваження представнику представляти інтереси ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач має право на отримання своєї трудової книжки, проте, обставини цієї справи не свідчать про те, що Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області допущено протиправну бездіяльність в частині ненадання на запит позивача його трудової книжки або її дублікату.

Так, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено обмежень щодо видачі трудової книжки під час воєнного стану. Позивач не може бути позбавлений права на отримання власних документів.

Крім того, нормами КЗпП України та вимогами підзаконних нормативно-правових актів визначено обов`язок роботодавця повернути трудову книжку.

В той же час, обов`язок роботодавця видати трудову книжку пов`язаний з дотриманням Управлінням чинного законодавства.

Так, 14.04.2023 позивач звернувся із заявою до МВС України про надсилання його трудової книжки за допомогою засобів поштового зв`язку Укрпошта на адресу третьої особи - ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що він не може прибути особисто до ГУНП в Донецькій області для її отримання.

Вказана заява була переслана за належністю до ГУНП в Донецькій області.

За результатами розгляду заяви позивачу було надано відповідь від 16.05.2023 № П-103/12/01-2023, в якій ще раз роз`яснено порядок отримання трудової книжки. З вказаного листа також вбачається, що у зв`язку з обмеженим доступом до особових справ діючих та звільнених працівників, в яких зберігаються трудові книжки, неможливо направити трудову книжку. Крім того, зазначено, що трудова книжка буде направлена позивачу або уповноваженій особі за довіреністю, або вручена йому особисто.

Відповідно до абз.5 пункту 4.1 Інструкції № 58 власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно пункту 4.2 цієї ж Інструкції якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Отже, системний аналіз зазначених норм Інструкції у їх взаємозв`язку дозволяє зробити висновок про обов`язок роботодавця видати трудову книжку саме працівнику, а не третій особі, в тому числі, шляхом пересилання її поштою.

В оскаржуваному рішенні місцевий суд вказав, що якщо в разі звільнення працівник не може з`явитися особисто для отримання трудової книжки, він може реалізувати свої права й обов`язки через представництво, тобто має право довірити одержання трудової книжки третій особі.

З огляду на загальні правила представництва, встановлені цивільним законодавством, з цим погоджується судова колегія апеляційного суду, ба більше, цього не заперечує і відповідач, зокрема, й у відповіді від 16.05.2023 № П-103/12/01-2023.

При цьому посилання відповідача у відзиві на той факт, що ОСОБА_2 не була уповноважена на отримання трудової книжки позивача, місцевий суд не прийняв до уваги, у зв`язку з тим, що вказані доводи не були вказані в листі відповідача від 16.05.2023 № П-103/12/01-2023, яким ОСОБА_1 відмовлено у видачі трудової книжки.

В той же час, що у листі, копія якого долучена до матеріалів справи, було вказано про те, що отримати трудову книжку може уповноважена особа за довіреністю. Таким чином, судом першої інстанції не в повному обсязі було досліджено докази у справі, що в свою чергу свідчить про порушення, при прийнятті рішення, норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 постанови КМУ від 27.04.1993 № 301 Про трудові книжки працівників (далі Постанова № 301), трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Аналізуючи положення п. 3 Постанови № 301, можна дійти висновку, що трудова книжка видається тільки звільненому працівнику, при цьому він повинен поставити підпис у журналі обліку.

Відповідно до п. 4 Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Враховуючи положення п. 3 Постанови № 301, в частині отримання трудової книжки під розписку працівника в журналі обліку, та положення п. 4.2 розділу 4 Інструкції № 58, в частині пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу за письмовою згодою працівника, можна дійти до висновку, що за такого правового регулювання трудова книжка має бути направлена працівнику або особі, яка наділена повноваженнями на її отримання та яка зобов`язана передати документ працівнику.

Згідно з чинним законодавством, підтвердити повноваження на отримання трудової книжки третя особа може шляхом надання до ГУНП в Донецькій області оригіналу чи засвідченої копії довіреності про право на отримання трудової книжки позивача.

До того ж у ГУНП в Донецькій області має бути підтвердження, що трудова книжка видана працівнику.

Таким чином, роботодавцю необхідно мати підтвердження про направлення трудової книжки саме позивачу або особі, яка має право на отримання трудової книжки та яка зобов`язується передати документ позивачу. Таким підтвердженням можуть бути: довіреність про право на отримання трудової книжки позивача, його письмова згода на пересилання трудової книжки поштою з доставкою на визначену позивачем адресу, квитанція про надсилання документу особі, яка уповноважена на її отримання.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача, що у випадку пересилання трудової книжки на ім`я третьої особи, без наявного у неї права на її отримання, у ГУНП в Донецькій області не буде належного підтвердження видачі трудової книжки працівнику.

Оскільки до заяви позивача від 14.04.2023 з проханням переслати трудову книжку ОСОБА_1 на поштову адресу ОСОБА_2 не було додано документів про уповноваження останньої на отримання трудової книжки позивача, не можна стверджувати про те, що незадоволення Управлінням цієї заяви свідчить про протиправну бездіяльність.

З цих же мотивів відсутні підстави для зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області видати ОСОБА_1 належну йому трудову книжку, або її дублікат шляхом пересилання на погоджену з ним адресу, про що у своїх позовних вимогах просив позивач.

При цьому апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції при прийнятті рішення необґрунтовано вийшов за межі розгляду позовних вимог, адже адвокатський запит був поданий вже після відкриття провадження у справі, та взагалі не є предметом спору. Позовні вимоги були обґрунтовані відмовою у надсиланні трудової книжки за заявою позивача від 14.04.2023 на адресу третьої особи ОСОБА_2 та не мають відношення до відмови у надсиланні трудової книжки представнику позивача за адвокатським запитом від 19.06.2023.

В свою чергу, протягом розгляду справи ОСОБА_1 не змінював і не доповнював позов, в тому числі, обгрунтуванням не задоволення Управлінням адвокатського запиту.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява № 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність своїх дій, тому відстуні підстави для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору задоволено частково. Відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 133 КАС України витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, при обчисленні розміру судового збору мають бути враховані положення частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 858,88 грн.

У зв`язку з відмовою позивачеві в задоволенні позовних вимог, з нього слід стягнути судовий збір до Державного бюджету України.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року у справі № 200/2440/23 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок.

Повне судове рішення 05 грудня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук