Справа № 160/20924/22
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 160/20924/22
(суддя Кадникова Г.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі №160/20924/22 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Олійний Дім» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Олійний Дім» 19 лютого 2022 року звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, згідно з яким, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 07.12.2022 року № 14.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказане податкове повідомлення-рішення повинно бути скасоване, оскільки висновки відповідача, щодо нереальності господарської операції позивача з його контрагентом ФОП ОСОБА_1 та завищення у зв`язку з цим позивачем податкового кредиту, викладені у акті №2265/04-36-07-14-04/35191360 від 11.11.2022 року (далі - акт перевірки) на підставі якого було прийнято оскаржене рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, судом встановлено наявність обставин реальності спірної господарської операції позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про неможливість постачання контрагентом позивача соняшника у зв`язку з відсутністю у нього земельних ділянок, необхідних фізичних, технічних можливостей для вчинення дій, що становлять зміст господарської операції.

Відтворює зміст акта перевірки.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на не зазначення відповідачем в апеляційній скарзі в чому саме полягає порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Викладає зміст господарської операції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ Олійний Дім щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2022 року від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 48456161грн, у тому числі відшкодування з бюджету у сумі 18392860грн за липень 2022 року від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 40088739 грн, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 10191124 грн з урахуванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків, за результатами якої складено акт від 11.11.2022 №2265/04-36-07-14-04/35191360.

Відповідно до висновків цього акта, контролюючим органом встановлено порушення:

1. п.185.1 ст.185, п.186.1 ст. 186, п.187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) в результаті чого, ТОВ Олійний Дім:

- завищено податкові зобов`язання на загальну суму 2410443 грн 82коп, у т.ч. за року 99623 грн 67 коп, за березень 2022 року 197250 грн, за квітень 2022 347716 грн 66 коп, за червень 2022 430401 грн 60 коп, за липень 2 грн 89 коп;

- занижено податкові зобов`язання на загальну суму 2410443 грн 82 коп, у т.ч. за лютий 2022 року 99623 грн 67 коп, за березень 2022 року 197250 грн, за квітнень 2022 347716 грн 66 коп, за червень 2022 430401 грн 60 коп, за липень 2 грн 89 коп, що не призвело до завищення або заниження рядку 21 Декларацій за відповідні періоди.

2. п. 44.1 ст.44, абз. а п.198.1 п.198.2, п.198.3, п.198.6, ст.198 п.200.1, п. 200.4 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом МФУ від 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016р. за №159/28289 ( зі змінами та доповненнями), в результаті чого ТОВ "ОЛІЙНИЙ ДІМ" зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) на 404698 грн, в т.ч. за липень 2022 на суму 404698 грн.

На акт перевірки ТОВ Олійний Дім подані заперечення, за результатами розгляду яких прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми В4 №14 від 07.12.2022 року (далі - ППР).

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в оскарженій частині спірне рішення відповідачем прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, виходить з наступного.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового Кодексу України (далі ПК). Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон № 996-ХIV.

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначенні господарські операції пов`язані не з фактом підписання договорів, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України (далі - ПК).

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання зобов`язаний заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Як правильно з`ясовано судом першої інстанції та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, позивач (покупець) 01.04.2022 року у письмовій формі уклав з ФОП ОСОБА_2 (продавець) договір купівлі-продажу №88/04 та специфікацію №1 від 07.05.2022 року до нього.

Відповідно до умов вказаного договору, продавець зобов`язується, в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцю сільськогосподарську продукцію власного виробництва насіння соняшника (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

За період з червня по липень 2022 року ФОП ОСОБА_2 передано, а ТОВ Олійний Дім прийнято і оплачено продукції на загальну суму 3295400 грн 95 коп (в тому числі ПДВ на суму 404698 грн 36 коп) .

Виконання умов договору його сторонами підтверджується копією видаткової накладної №2 від 29.06.2022 року; копіями товарно-транспортних накладних від 29.06.2022 року №8, №6, №5, №4 №3, №2; копією видаткової накладної №3 від 30.06.2022 року; копією товарно-транспортної накладної №7, №9 від 30.06.2022 року; копією видаткової накладної №4 від 02.07.2022 року; копією товарно-транспортної накладної №10 від 02.07.2022 року, довідкою №15/01 від 15.12.2022 року.

Оплата товару на суму 3295400,95 грн підтверджується даними акта перевірки (а.с. 88).

Вказані первинні документи відповідають загальним вимогам, визначеним статтею 9 Закону №996-XIV, та відсутні підстави ставити під сумнів їх справжність та достовірність відображених у них даних (а.с. 31 48).

Таким чином, суд першої інстанції дослідивши рух активів у процесі виконання господарської операції, зробив обґрунтований висновок про реальність господарських операцій між позивачем та зазначеним контрагентом за наслідками яких сформовано спірний податковий кредит, оскільки встановлені обставини справи свідчать про поставку товару, оплату його вартості, використання у власній господарській діяльності (а.с. 13- 24).

Щодо доводів відповідача про відсутність у контрагента позивача землі, працівників для здійснення господарської діяльності слід зазначити, що такі висновки спростовуються даними акта перевірки згідно з яким з`ясовано, що ФОП ОСОБА_1 орендує земельну ділянки, за період з січень 2021 липень 2022 придав носіння соняшника, придбав послуги зі збирання соняшника та автоперевезення соняшника, запасних частин для ремонту техніки.

Щодо доводів відповідача щодо відсутності сертифікатів якості на соняшник, слід зазначати, що сертифікати якості на товари та інші такого виду документи, не є первинними документами бухгалтерського обліку у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», не містять в собі відомості про господарську операцію, не пов`язані з нарахуванням та сплатою податків та не можуть підтверджувати чи навпаки, в разі їх відсутності, спростовувати факт проведення господарських операцій. У відповідності до ст.85 ПК України не обов`язкові для надання платником податків під час перевірки.

Крім того, відповідач не зазначає та не надає розрахунків які саме земельні, трудові та матеріальні ресурси є необхідними для виконання умови зазначеного господарського договору, чому умови зазначеного договору не можуть бути виконані контрагентом наявними земельними, трудовими та матеріальними ресурсами та не надає докази в обґрунтування такої позиції.

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов`язується податковим органом з припущеннями щодо врожайності соняшника та обставинами діяльності контрагента та який на думку податкового органу неналежним чином здійснюють свою діяльність, що є неприпустимим як за законодавством України так і за міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань… Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Отже, виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Щодо інших доводів відповідача, які також були викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на позов слід зазначити, що на цим аргументам в оскарженому рішенні вже було надано достатню відповідь з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов`язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі №160/20924/22 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва