Справа № 240/15060/23
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Житомир справа № 240/15060/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа Міністерство оборони України про визнання протиправними та скасування наказу, дій та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ №6 від 06.01.2023 в частині визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину та призупинено виплату грошового забезпечення з 06.01.2023;

- визнати протиправними дії відповідачів щодо невиплати майору ОСОБА_1 основних та додаткових видів грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 та Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити у встановленому чинним законодавством України порядку ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному обсязі за період з 01.01.2023 до дня прийняття судом рішення у цій справі, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, премій тощо), додаткових видів грошового забезпечення, що були встановлені позивачу за посадою з урахуванням вже виплачених сум та індексації.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що у зв`язку із отриманим пораненням, проходив лікування у стаціонарі, проте згідно із оспорюваним наказом його було визнано таким, що самовільно залишив військову частину та призупинено виплату грошового забезпечення. Звертає увагу, що службового розслідування щодо даного факту не проводилось, з наказом про притягнення до відповідальності за результатами службового розслідування він не ознайомлений. При цьому командуванню військової часини було достеменно відомо про те, що він перебував на лікуванні.

Ухвалою суду від 13.06.2023 відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою суду від 20.07.2023 продовжено строк розгляду справи, застосовуючи ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Військову частину НОМЕР_3 , якому встановлено 15-денний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позов із поясненнями по суті заявлених вимог та поданням підтверджуючих документів.

У встановлені строки відповідачі відзивів на позовну заяву не подали, про розгляд даної справи повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 10.11.2023 від Військової частини НОМЕР_3 та Військової частини НОМЕР_1 витребувано додаткові докази по справі.

Відповідачами не виконано вимог ухвали суду, витребувані документи не було надано.

Крім того, ухвалою від 10.11.2023 призначено судове засідання для розгляду даної справи та надання сторонами пояснень щодо обставин справи.

У судове засідання представники відповідачів не з`явились.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч.6 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч.6 ст.192 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням наведеного, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги.

Після надання позивачем та його представником пояснень щодо обставин справи, протокольною ухвалою суду вирішено продовжити розгляд справи у письмовому провадженні, про що зроблено запис у протоколі судового засідання.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Відповідно до наказів Житомирського окружного адміністративного суду №01-43В від 07.07.2023 та №01-62В від 05.10.2023 головуючий суддя Шуляк Л.А. перебувала у щорічній відпустці в періоди з 24.07.2023 по 11.08.2023 та з 16.10.2023 по 27.10.2023.

Дану справу розглянуто у порядку ст.263 КАС України із складанням судового рішення відповідно до ч.4 ст.243 та ч.5 ст.250 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи надані позивачем та його представником пояснення, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 станом на день прийняття оспорюваного наказу (06.01.2023) проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка входить до складу та знаходиться на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №6 від 06.01.2023 заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який порушив порядок вибуття на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини, вважати таким, що самовільно залишив військову частину, виключено з усіх видів забезпечення та призупинено виплату грошового забезпечення з 06.01.2023.

Не погоджуючись із даним наказом та діями відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Так, указом Президента України від 10 грудня 2008 року №153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).

Згідно з п. 144-1 Положення, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

При цьому, пунктом 144-4 Положення визначено, що у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.

Пункт 144-6 передбачає, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

Продовження військової служби та дії контракту з військовослужбовцями, зазначеними у цьому пункті, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Статут) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з частиною 1 статті 85 Статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу-також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Положеннями частини 4 статті 85 Статуту врегульовано, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Статтею 86 Статуту визначено, що у разі повної доведеності вини військовослужбовця командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Також, підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13 грудня 2017 року за №1503/31371 (надалі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку врегульовано, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

На підставі пунктів 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Отже, враховуючи наведені вище положення, суд зазначає наступне:

- військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишають військову частину призупиняється з дня, коли відомості про самовільне залишення військової частини внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це стає можливим на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про скоєння кримінального правопорушення військовослужбовцем, які подані відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, тобто після проведення службового розслідування;

- військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад і вважаються особами, які не виконують обов`язків військової служби. У цей період контракт про проходження військової служби, а також виплати та забезпечення (грошове, продовольче, речове тощо) для таких військовослужбовців призупиняються.

Відповідно до п.260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

Про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (п.261 Статуту).

Згідно з п. 262 цього Статуту начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом, 18 липня 2022 року ОСОБА_1 отримав вибухову травму, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 02.11.2022 № 204/р.

27.11.2022 позивача направлено на проходження військово-лікарської комісії.

Відповідно до виписки із медичної карти №7292 стаціонарного хворого на підставі направлення від 09.12.2022 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі у відділенні №9 "Обласного медичного спеціалізованого центру" Житомирської обласної ради з 14.12.2022 по 02.01.2023

Згідно із випискою КП Лікарня №2 ім. В.П.Павлусенка Житомирської міської ради із медичної карти стаціонарного хворого №89 від 13.01.2023 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 03.01.2023 по 13.01.2023.

Надалі, з 15.01.2023 по 06.02.2023 перебував на лікуванні в "Обласному медичному спеціалізованому центрі" Житомирської обласної ради (перевідний епікриз з медичної карти хворого №359), а з 07.02.2023 по 13.03.2023 на стаціонарному обстеженні і лікуванні в клініці психіатричній Національного військово-медичного клінічного центру "Головний військовий клінічний госпіталь" (виписний епікриз №1985).

14.03.2023 позивач написав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про звільнення за станом здоров`я на підставі постанови ВЛК від 10.03.2023.

Отже, станом на день винесення оспорюваного наказу (06.01.2023) позивач перебував на стаціонарному лікуванні.

Як зазначив позивач в судовому засіданні, про перебування на лікуванні він повідомив 03.01.2023 військову стройову частину у м.Житомирі, яка уповноважена на прийняття таких рапортів. Додатково про дані обставини він повідомляв телефоном майора ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 10.11.2023 від Військової частини НОМЕР_3 та Військової частини НОМЕР_1 витребувано пояснення щодо обставин винесення наказу №6 від 06.01.2023 в частині визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину та призупинення виплати грошового забезпечення з 06.01.2023, вказати чи проводилось службове розслідування по даному факту; доповідь командира військової частини НОМЕР_1 (вих.. №24/р-51/р від 06.01.2022, рапорт майора ОСОБА_2 (вх..№49/р від 06.01.2022), які були підставою для винесення вказаного наказу.

Відповідачами не виконано вимог ухвали суду, витребувані документи не було надано.

У разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду (ч.9 ст.80 КАС України).

З урахуванням того, що відповідачами не подано витребуваних судом доказів щодо обставин винесення оспорюваного наказу або на спростування доводів позивача, суд визнає наведені позивачем обставини щодо належного повідомлення відповідача про перебування на стаціонарному лікуванні.

Як зазначив позивач, щодо нього не проводилось службове розслідування по даному факту, не вносились відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про скоєне кримінальне правопорушення щодо самовільного залишення військової частини, доказів протилежного матеріали справи не містять.

За таких обставин, в ході судового розгляду не підтверджено факт порушення ОСОБА_1 порядку вибуття на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини, а тому відсутні підстави вважати його таким, що самовільно залишив військову частину та підстави для призупинення виплати грошового забезпечення.

Враховуючи наведене, наказ №6 від 06.01.2023 в частині визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину та призупинення виплати грошового забезпечення з 06.01.2023 слід визнати протиправним та скасувати.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення з 01.01.2023 до дня прийняття судом рішення у цій справі суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, в провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала справа №240/10049/23, де рішенням від 27.06.2023, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2023, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо належного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 14.03.2023, поданого на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку згідно підпункту б) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та зобов`язано військову частину військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.03.2023, поданий на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , щодо звільнення з військової служби у відставку за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку згідно підпункту б) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків, та правової оцінки суду.

Як зазначив позивач, вищевказане рішення суду наразі не виконано.

З урахуванням того, що виплату грошового забезпечення призупинено з 06.01.2023 на підставі спірного наказу та наразі не вирішено питання про звільнення позивача зі служби, суд вважає належним способом захисту порушеного права є зобов`язання Військової частини НОМЕР_3 та Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 06.01.2023 до дня звільнення зі служби, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не доведено правомірності свого рішення та дій, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зміст наведеної правової норми свідчить про те, що положеннями КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання такого рішення.

Встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи. Судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набере законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому, повнота та правомірність виконання рішення суду у порядку Закону України "Про виконавче провадження" першочергово підлягає контролю зі сторони державного виконавця.

За таких обставин, суд вважає, що наразі відсутня необхідність у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення.

Зважаючи на відсутність документально-підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 №6 від 06.01.2023 в частині визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину та призупинення виплати грошового забезпечення з 06.01.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 та Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 06.01.2023 до дня звільнення зі служби.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 06 грудня 2023 р.