Справа № 420/12829/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/12829/23

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.,

повний текст судового рішення

складено 01.08.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Крусяна А.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі №420/12829/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

05.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.04.2023 № 03 про відмову в перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до трудового загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 23.06.1996 по 01.07.1997 за трудовим договором, укладеним з Свято-Дмитрієвською церквою, період роботи з 02.07.1996 по 01.01.2004 на посаді помічника голови приходської Ради Релігійної громади православної церкви (Свято-Дмитрієвської) Малиновського району м.Одеси на підставі запису № 23 від 02.07.1997 по запис № 24 від 07.05.2005 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.04.1981, здійснити перерахунок пенсії та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазнача, що він має право на зарахування до трудового загального стажу періоду роботи з 23.06.1996 по 01.07.1997 за трудовим договором, укладеним з Свято-Дмитрієвською церквою, та періоду роботи з 02.07.1996 по 01.01.2004 на посаді помічника голови приходської Ради Релігійної громади православної церкви (Свято-Дмитрієвської) Малиновського району м.Одеси. Натомість, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно відмовлено в зарахуванні таких періодів роботи до страхового стажу.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з позовними вимогами не погоджувалось та вважало їх необґрунтованими з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, наголошуючи, зокрема, на правомірності відмови в зарахуванні до загального стажу ОСОБА_1 спірних періодів роботи, оскільки немає даних про сплату страхових внесків.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з позовними вимогами також не погоджувалось та уважало їх необґрунтованими акцентуєчи увагу на тому, що доказів сплати страхових внесків за спірний період роботи позивача немає, а тому відповідні періоди роботи не можуть бути зараховані до трудового стажу. Крім того, суб`єкт владних повноважень вказував про наявність у нього дискреційнийх повноважень щодо зарахування періодів роботи до трудового стажу і суд не може втручатися у такі повноваження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі №420/12829/23 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.04.2023 № 03 про відмову у перерахунку пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до трудового загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 23.06.1996 по 01.07.1997 за трудовим договором, укладеним з Свято-Дмитрієвською церквою, період роботи з 02.07.1996 по 01.01.2004 на посаді помічника голови приходської Ради Релігійної громади православної церкви (Свято-Дмитрієвської) Малиновського району м. Одеси на підставі запису № 23 від 02.07.1997 по запис № 24 від 07.05.2005 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.04.1981 та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням сплачених сум.

Приймаючи означене рішення суд першої інстанції вказав обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, а тому ОСОБА_1 має права на зарахування спірних періодів роботи до трудового стажу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуване рішення окружного адміністратвиного суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ГУ ПФУ в Одеській області зазначає, що страховий стаж є не просто період роботи, а період протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за яким було сплачено страхові внески. Водночас, жодних доказів на підтвердження сплати страхових внесків матеріали справи не містять.

Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом ОСОБА_1 до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 01.08.2023 у справі №420/12829/23. Натомість, доводи апеляційної скарги Головного управління ПФУ в Одеській області уважає необґрунтованими.

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що 19.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою щодо зарахування до трудового загального стажу період роботи з 23.06.1996 по 01.07.1997 за трудовим договором, укладеним з Свято-Дмитрієвською церквою, та період роботи з 02.07.1996 по 01.01.2004 на посаді помічника голови приходської Ради Релігійної громади православної церкви (Свято-Дмитрієвської) Малиновського району м. Одеси.

За результом розгляду означеного звернення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення від 20.04.2023 № 03, яким відмовлено в зарахуванні до трудового загального стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 23.06.1996 по 01.07.1997 за трудовим договором, укладеним з Свято-Дмитрієвською церквою, та періоду роботи з 02.07.1996 по 01.01.2004 на посаді помічника голови приходської Ради Релігійної громади православної церкви (Свято-Дмитрієвської) Малиновського району м. Одеси.

Мотивуючи таку відмову суб`єкт владних повноважень вказав, що в системі персоніфікованого обліку немає даних про сплату страхових внесків.

Не погодившись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.04.2023 № 03, позивач за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Приписами статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страхові внески це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як з`ясовано колегією суддів, між ОСОБА_1 та Свято-Дмитрієвською церквою укладено трудовий договір, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався працювати в якості працівника, службовця, священослужителя, церковнослужителя, на посаді помічника старости з 23.06.1996 і виконувати усі покладені на нього обов`язки старости.

Означений правочин зареєстровано в обласному комітеті профсоюзу робітників місцевої промисловості і комунально-побутових підприємств 03.04.2000.

Суд апеляційної інстанції уважає за доцільне відмітити, що чинність вищевказаного правочину та виконання сторонами його умов, суб`єктом владних повноважень під сумнів не ставиться.

Згідно із наявною у матеріалах справи трудовою книжкою НОМЕР_1 , у період з 02.07.1997 по 07.05.2005 ОСОБА_1 працював на посаді помічника голови приходської Ради Релігійної громади православної церкви (Свято-Дмитрієвською) Малиновського району м.Одеси.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна організація має право приймати на роботу громадян.

Умови праці встановлюються за угодою між релігійною організацією та працівником і визначаються трудовим договором, який укладається у письмовій формі.

Релігійна організація зобов`язана в установленому порядку зареєструвати трудовий договір.

Статтею 26 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачено, що на громадян, які працюють у релігійних організаціях та створених ними підприємствах, добродійних закладах на умовах трудового договору, поширюється дія законодавства про працю, загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оподаткування.

Право на соціальний захист громадян, які працюють у релігійних організаціях та створених ними підприємствах і закладах гарантовано статтею 28 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Згідно із статню 28 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» громадяни, які працюють у релігійних організаціях, створених ними підприємствах, закладах на умовах трудового договору, а також священнослужителі, церковнослужителі та особи, які працюють у релігійних організаціях на виборних посадах, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на умовах і в порядку, встановлених законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Релігійні організації, їх підприємства та заклади, а у випадках, передбачених законом, також і працівники цих організацій, підприємств, закладів сплачують страхові внески до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування України, а також збір на обов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, установлених законодавством.

Зі змісту вищезазначених норм убачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, у спірних правовідносинах покладається на релігійні організації, їх підприємства та заклади, а у випадках, передбачених законом, також і на працівників цих організацій, підприємств, закладів.

Згідно із фактичними обставинами справи, у досліджуваній ситуації органом Пенсійного фонду фактично не заперечується те, що за спірний період роботи ОСОБА_1 за трудовим договором, укладеним з Свято-Дмитрієвською церквою, страхові внески сплачувались.

Суб`єкт владних повноважень зазначає лише про те, що в системі персоніфікованого обліку немає даних про сплату страхових внесків.

Однак, апеляційний суд зазначає, що відсутність в системі персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків не позбавляє права на зарахування періодів роботи до трудового стажу особи.

Під час розгляду даної справи колегія суддів враховує численну та усталену практику Верховного Суду (постанови від 09.10.2020 у справі №341/460/17, від 01.03.2021 у справі № 423/757/17), згідно із якою відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому, особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.

Беручи до уваги наведене, суд апеляційної інстанції вказує, що відсутність в органу Пенсійного фонду відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків не є законодавчо передбаченою підставою для позбавлення позивача права на зарахування спірних періодів роботи до трудового стажу.

Таким чином, з урахуванням установлених фактичних обставин, в системному зв`язку із приписами чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, враховуючи практику суду касаційної інстанції, колегія суддів уважає правильним висновок окружного адміністратвиного суду про те, що органом Пенсійного фонду протиправно відмовлено ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового загального стажу періоду роботи з 23.06.1996 по 01.07.1997 за трудовим договором, укладеним з Свято-Дмитрієвською церквою, та періоду роботи з 02.07.1996 по 01.01.2004 на посаді помічника голови приходської Ради Релігійної громади православної церкви (Свято-Дмитрієвської) Малиновського району м. Одеси.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи Головного управління ПФУ в Одеській області.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі №420/12829/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді А.В. Крусян Т.М. Танасогло