Справа № 460/3502/23
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2023 року м. Рівне №460/3502/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-2), за змістом якого просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 23.12.2022 №37 про відмову у призначенні пенсії;

зобов`язати відповідача-1 призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.5 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 15 грудня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставною відмовою пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до п.5 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою суду від 21.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.

10.03.2023 від відповідача-2 та 15.03.2023 від відповідача-1 надійшли відзиви на позовну заяву, за змістом яких у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив наступне.

15.12.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Заява про призначення пенсії була передана для розгляду та прийняття відповідного рішення за принципом екстериторіальності до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.12.2022 №37 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Так, у рішенні зазначено, що вік заявника становить 54 роки 2 місяці 12 днів, страховий стаж 31 рік 4 місяці 18 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 15.06.1988 по 15.11.1988 оскільки у довідці від 12.02.2019 не вказано по батькові заявника, з 28.10.1989 по 19.02.2000 та з 20.02.2000 по 23.05.2018 згідно довідки від 06.10.2022 №130, оскільки виконання встановлених норм обслуговування тварин, зазначено в довідці №141 від 01.11.2022 не підтверджено даними первинного обліку.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-ІV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з п.5 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV жінкам, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності стажу на зазначених роботах не менше 20 років, за умови виконання встановлених норм обслуговування.

Норми обслуговування для цих цілей встановлюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Аналогічні норми містяться у п.«д» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Таким чином, обов`язковими умовами для призначення позивачу бажаної для неї пенсії за віком на пільгових умовах є:

1) досягнення 54 років;

2) наявність стажу на посаді доярки (оператора машинного доїння), свинарки-оператора в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства не менше 20 років;

3) виконання встановлених норм обслуговування тварин.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 10.07.2018 у справі №709/1360/17, від 07.02.2019 у справі №699/155/17, від 21.11.2019 №701/1232/16, від 21.11.2019 у справі № 355/343/17, від 12.12.2019 у справі № 219/2866/17.

Судом встановлено, що на момент звернення до органу Пенсійного фонду позивач досягнула 54 роки 2 місяці 12 днів.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (далі - Основні Положення №310).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень №310 трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Відповідно до п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З наявної в матеріалах справи трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 вбачається, що позивач:

- 28.10.1989 прийнята в члени колгоспу «Україна» (наказ №1 від 03.02.1990);

- 28.10.1989 прийнята на роботу дояркою ферми №1 (наказ №12 від 17.11.1989);

- 19.02.2000 звільнена з роботи у зв`язку з переведенням у новостворене ПСП «Україна» (наказ №1 від 19.02.2000);

- 20.02.2000 прийнята на роботу дояркою на ферму №1 ПСП «Україна» (наказ №1 від 20.02.2000);

- 23.05.2018 звільнена з роботи за власним бажанням (наказ №43 від 24.05.2018).

Жодних зауважень щодо оформлення записів у трудовій книжці позивача пенсійний орган при прийнятті оскаржуваного рішення не висловив.

Відтак, записи у основному документі позивача, а саме трудовій книжці НОМЕР_1 , в повній мірі підтверджують періоди роботи останньої, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до підпункту 5 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім цього, довідкою від 11.04.2022 №43, виданою Приватним сільськогосподарським підприємством «Україна» підтверджується, що позивач працювала в колгоспі «Україна» з 28.10.1989 по 19.02.2000, з 20.02.2000 по 31.12.2003. Довідка видана на підставі книги обліку і розрахунків з оплати праці за 1989-2003 роки.

Відповідно до довідки від 06.10.2022 №130, виданої Приватним сільськогосподарським підприємством «Україна» позивач дійсно працювала з 28.10.1989 по 19.02.2000, з 20.02.2000 по 23.05.2018 на посаді доярки і повністю виконувала норми обслуговування тварин. Вказані періоди зараховуються в стаж роботи, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Довідкою від 01.11.2022 №141, виданою Приватним сільськогосподарським підприємством «Україна» підтверджується фактично відпрацьований час у шкідливих умовах дояркою ОСОБА_1 при шестиденному робочому тижні, яка повністю виконувала встановлені норми обслуговування тварин за період роботи з 28.10.1989 по 23.05.2018.

Зазначені довідки не визнані нечинними, не відкликані.

Отже, вказані довідки містять інформацію про виконання позивачем норм обслуговування в повному обсязі.

Зі змісту рішення про відмову у призначенні пенсії від 23.12.2022 №37 вбачається, що органом Пенсійного фонду не зараховано до пільгового стажу період роботи позивача з 28.10.1989 по 19.02.2000 та з 20.02.2000 по 23.05.2018, оскільки виконання встановлених норм обслуговування тварин, зазначених у довідці №141 від 01.11.2022 не підтверджено даними первинного обліку згідно акту перевірки від 25.11.2022 №1700-1102-1/5432.

Так, у акті перевірки від 25.11.2022 №1700-1102-1/5432 зазначено, що згідно наданих на перевірку документів встановлено, що ОСОБА_1 працювала дояркою в колгоспі «Україна» з 28.10.1989 по 19.02.2000 та з ПСП «Україна» з 20.02.2000 по 23.05.2018. Перевіркою достовірності відомостей, що зазначені в довідці від 06.10.2022 №131 щодо встановленого мінімуму та кількості відпрацьованих людиноднів встановлено розбіжність між даними первинних документів та даними довідки щодо кількості відпрацьованих людиноднів за 1989, 1990, 1991, 1997, 1998 роки. Рекомендовано ПСП «Україна» видати нову довідку щодо встановленого мінімуму та кількості відпрацьованих людиноднів за 1989-2003 роки.

Суд не вважає дану обставину підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження невідповідності інформації, зазначеної в довідці від 06.10.2022 №131.

При цьому, жодних підстав для неврахування періоду роботи позивача навіть з урахуванням акту перевірки з 2004 по 2018 рік у відповідача не було.

Крім того, суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Посилання пенсійного органу на непідтверження встановлених норм обслуговування тварин первинними документами, не може слугувати підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах, так як основним документом, що підтверджує пільговий стаж, є трудова книжка позивача і певні недоліки в уточнюючих довідках не спростовують дійсності записів такої трудової книжки.

Зі свого боку, позивач вчинила всі необхідні для призначення пенсії дії та надала усі необхідні для цього документи, в тому числі, щодо підтвердження стажу роботи на пільгових умовах.

Крім, того, відсутність порядку, який би визначав норми обслуговування, виконання яких повинно враховуватись при призначенні даній категорії працівників пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до зазначеної вище норми Закону, не може позбавляти особу права на отримання пенсії, гарантованої їй Конституцією України та Законом України «Про пенсійне забезпечення» до того ж за умови доведеності факту її роботи у спірний період на цій посаді та отримання за виконану роботу заробітної плати.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 219/4003/17.

Тому, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача період роботи дояркою з 28.10.1989 по 19.02.2000 та з 20.02.2000 по 23.05.2018.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач досягла пенсійного віку та мала достатній стаж (більше 20 років роботи дояркою) для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, про що свідчать записи в її трудовій книжці та наявні у матеріалах справи довідки, а тому відповідне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд виходить з наступного.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З викладеного слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 28 лютого 2018 року у справі № 826/7631/15 та від 16.05.2019 у справі № 821/925/18.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". При цьому дискреційні повноваження, в тому числі органів місцевого самоврядування, завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 208/8402/14-а та від 29 березня 2018 року у справі № 816/303/16.

У межах даної справи повноваження відповідача не є дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15.

Враховуючи, що у межах розгляду даної справи суд дійшов висновку про протиправну відмову органу Пенсійного фонду щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, а право на пенсію, як елемент соціального захисту, є непорушним правом особи, тому в даному випадку суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання відповідача-1 призначити пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. 5 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 15.12.2022.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані позивачем, суд вважає заявлений у цій справі адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.12.2022 №37 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 5 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 15 грудня 2022 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати у сумі 536,80грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати у сумі 536,80грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10,м. Львів,Львівська обл., Львівський р-н,79016, ЄДРПОУ/РНОКПП 13814885)

Суддя Д.Є. Махаринець