Справа № 300/1061/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 300/1061/23 пров. № А/857/11618/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І. Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Зінчук Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського обласнного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року, ухвалене суддею Гомельчуком С.В. у м.Івано-Франківську у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного у справі № 300/1061/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення про його дострокове звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; зобов`язати достроково звільнити з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо неприйняття рішення про дострокове звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , командира другого відділення охорони другого взводу охорони роти охорони Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зобов`язано Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки прийняти рішення про звільнення сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , командира другого відділення охорони другого взводу охорони роти охорони Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач - Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Відповідно до довідки Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 09.03.2023 за №7/1017 сержант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_2 та С на посаді командира другого відділення охорони другого взводу охорони роти охорони.

Згідно із витягом з наказу від 26.02.2022 за №27 сержанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаду командира 2 відділення охорони 1 взводу охорони роти охорони.

03.02.2023 позивач подав командиру роти охорони рапорт про звільнення його з військової служби у запас до Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у зв`язку із сімейними обставинами, а саме необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками (матір`ю). До рапорту долучено такі документи (оригінали і копії): акт обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 07.11.2022 № 37, виписка з протоколу ЛКК від 31.10.2022 № 1162, свідоцтво про народження від 30.06.1967 № 65, копії паспортів ОСОБА_2 (матері) та ОСОБА_1 , довідки про реєстрацію місця проживання позивача та його матері, що не заперечується відповідачами.

Начальником Калуського РТЦК та СП 03.02.2023 оформлено Подання з клопотанням про звільнення сержанта ОСОБА_1 з військової служби у запас через такі сімейні обставини або інші поважні причини: "у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю", що підтверджується відповідним медичним висновком лікарської консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Подання із рапортом та доданими до нього документами спрямовано до Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Супровідним листом від 03.03.2023 за №3/416 Івано-Франківським обласним територіальним центом комплектування та соціальної підтримки надіслано на адресу Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки службові матеріали до звільнення з військової служби сержанта ОСОБА_1 для опрацювання. Довідково зазначено про відсутність довідки з управління соціального захисту про те, що особа ( ОСОБА_1 ) перебуває на обліку і здійснює догляд за особою (його матір`ю), яка потребує постійного догляду не на професійній основі та про отримання (не отримання) допомоги.

На момент звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, за наслідками розгляду рапорту позивача від 03.02.2023, відповідачі будь-яких інших рішень не прийняли.

ОСОБА_1 , вважаючи таку бездіяльність відповідачів протиправною, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб з числа резервістів в особливий період, під час воєнного стану звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду (абз.5).

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина 7 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII).

Так, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року (далі -Положення № 1153), яким визначається порядок проходження громадянами України (громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Згідно п. 2 Положення №1153 громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

За призовом громадяни проходять, військову службу: за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до п. п. 5-7 Положення №1153 громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Пунктом 260 Положення №1153 визначено, що під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та з урахуванням особливостей, передбачених ст. 26-2 названого Закону.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із абзацом 2 пункту 225 Положення від 10.12.2008 №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

У пункті 233 Положення від 10.12.2008 №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

-підстави звільнення з військової служби;

-думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

-районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно доводів позивача, він має право на звільнення на підставі абзацу 5 пп. «г» п. 2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Однак, за наслідком розгляду поданих ОСОБА_1 із рапортом матеріалів Івано-Франківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки повернуто службові матеріли до звільнення ОСОБА_1 . Калуському РТЦК та СП для опрацювання із поясненнями про відсутність довідки управління соціального захисту про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку і здійснює догляд за матір`ю, яка потребує постійного догляду не на професійній основі та про отримання (не отримання) допомоги.

Додатково скаржник в апеляційній скарзі покликається на ненадання документів на підтвердження обставини відсутності інших осіб окрім позивача, які могли б здійснювати догляд за ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1-3 ст.90 КАС України).

Так, з наявних у матеріалах справи доказів слідує, що 03.02.2023 позивач звернувся із рапортом про звільнення його з військової служби позивач, до якого було долучено пакет документів (оригінали і копії): акт обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 07.11.2022 № 37, виписка з протоколу ЛКК від 31.10.2022 № 1162, свідоцтво про народження від 30.06.1967 № 65, копії паспортів ОСОБА_2 (матері) та ОСОБА_1 , довідки про реєстрацію місця проживання позивача та його матері, що не заперечується відповідачами.

Судом встановлено, що Виписка з протоколу ЛКК (лікарської консультативної комісії) КНП «Калуський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Калуської міської ради» від 31.10.2022 за №1162, засвідчена, зокрема, печаткою ЛКК, містить висновок про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не здатна до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду.

Судом з акту обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 07.11.2022 за №37, виданого Калуською міською радою, встановлено, що ОСОБА_2 проживає у будинку свого сина ОСОБА_1 останніх пів року, хворіє, потребує догляду. Місце реєстрації ОСОБА_2 згідно із довідкою ЦНАП виконкому Калуської міської ради від 02.11.2022 № 917657 АДРЕСА_1 .

Слід зазначити, що положення абз.5 пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону «2232-XII не ставить звільнення з військової служби у залежність від обов`язкового перебування військовослужбовця на обліку в управлінні соціального захисту для здійснення не на професійній основі догляду за особою, яка потребує постійного догляду.

Також в матеріалах справи міститься Довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Бази Громади Калуської міської територіальної громади від 04.11.2022 за №918365, видана Центром надання адміністративних послуг Калуської міської ради, згідно даних якої у будинку за адресою АДРЕСА_2 , де проживає позивач та його мама, зареєстровані 3 особи, а саме, окрім ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Однак оскільки факт реєстрації місця проживання за однією адресою не може свідчити про сумісне проживання зареєстрованих осіб та безумовну можливість забезпечення постійного догляду, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання скаржника, якими він обґрунтовує правомірність своєї бездіяльності, на те, що окрім позивача, постійний догляд за ОСОБА_2 можуть здійснювати інші члени його сім`ї, зокрема, зареєстровані із ним за однією адресою. Суд зауважує, що законом визначено право військовослужбовців, які не висловили бажання продовжувати військову службу, на звільнення з такої служби за наявності визначених обставин та певних умов (пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ).

Необхідність здійснення постійного догляду за хворою матір`ю є самостійною підставою для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, незалежно від того чи має військовослужбовець інших родичів.

Крім того слід зазначити, що позивачем дотримано законодавчо визначеної процедури подання рапорту та доданих до нього документів, якими у своїй сукупності, на виконання пп.«г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ підтверджено наявність поважних сімейних обставин відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З урахуванням закріпленого процесуальним законом обов`язку доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень таким суб`єктом, відповідач мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази в обґрунтування правомірності своїх дій/бездіяльності при розгляду рапорту позивача, однак доводи відповідачів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Наведені обставини враховані судом першої інстанції при перевірці законності та обґрунтованості дій та бездіяльності відповідачів на відповідність критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначених ч.2 ст.2 КАС України.

Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що належним способом відновлення права позивача на дострокове звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами є визначення Івано-Франківському обласному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язання вчинити кореспондуючі цьому праву дії, а саме прийняти рішення про звільнення сержанта ОСОБА_1 , командира другого відділення охорони другого взводу охорони роти охорони Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласнного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 травня 2023 року у справі №300/1061/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Постанова складена в повному обсязі 05.12.2023.