Справа № 400/5201/23
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/5201/23

Перша інстанція: суддя Малих О.В.,

повний текст судового рішення

складено 30.06.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів -Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 29.12.2022 року № 400 в частині; зобов`язання вчинити певні дії, -
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

10 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2022 року № 400 в частині оголошення за не виконання розпорядження командира в/ч водію 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти солдату ОСОБА_1 суворої догани та не внесення до наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям за грудень 2022 року в розмірі 100 000,00 гривень або 30 000,00 гривень;

- зобов`язати відповідальних посадових осіб військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за грудень 2022 року в розмірі 100 000,00 гривень або 30 000,00 гривень пропорційно із розрахунку на місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до оскарженого наказу його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, застосовано дисциплінарне стягнення у виді сурової догани та позбавлено додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. або 30000,00 грн. за грудень 2022 року.

Позивач не погоджується із вказаним наказом в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Мотивує неправомірність наказу тим, що йому у провину безпідставно поставлено вчинення дисциплінарного проступку у формі невиконання розпорядження командира та просить врахувати, що причиною невиконання розпорядження стало його перебування на стаціонарному лікуванні.

На думку позивача, неправомірність застосування щодо нього дисциплінарного стягнення у виді догани є прямою підставою для присудження на його користь невиплаченої додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн. або 30 000,00 грн. за грудень 2022 року, адже підставою позбавлення права на її отримання стало накладення дисциплінарного стягнення.

Позивач вважає, що приймаючи рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідач взагалі не надав оцінки вказаній обставині (факту його перебування на стаціонарному лікуванні). Це призвело до незаконного висновку про безпідставне невиконання розпорядження, що стало причиною для протиправного притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, зазначивши, що позивач неправомірно залишив розташування військової частини, чим вчинив дисциплінарний проступок, який і став підставою для застосування щодо нього дисциплінарного стягнення у вигляді сурової догани.

Що ж до причин невиплати додаткової винагороди за грудень 2022 року, то відповідач посилався на окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 року № 912/з/29 та пояснив, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2022 року №400 в частині оголошення за не виконання розпорядження командира в/ч водію 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти солдату ОСОБА_1 суворої догани та не внесення до наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям за грудень 2022 року в розмірі 100000,00 гривень або 30000,00 гривень. Зобов`язано відповідальних посадових осіб військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) додаткову винагороду за грудень 2022 року в розмірі 100000,00 гривень або 30000,00 гривень пропорційно із розрахунку на місяць.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 призваний по мобілізації на період дії воєнного стану і проходив військову службу у військової частині НОМЕР_1 з 27.02.2022 року по 18.02.2023 року на посаді водія 3 взводу 2 стрілецької роти.

26.12.2022 року, біля 23:00 год., військовослужбовець ОСОБА_1 відчув погіршення стану здоров`я, а саме: слабкість, підвищена температура, важке дихання та біль в грудях.

У зв`язку з тим, що з питань безпеки, командуванням наказано листуватися лише за допомогою месенджера «WhatsApp», 27.12.2022 року о 08:16 год. позивач надіслав командиру взводу у зазначеному месенджері повідомлення SMS про погіршення стану здоров`я та просив направити його до медичної служби. О 08:17 год. командир відповів, що все з`ясує.

О 10:30 год. позивача на автомобілі взводу відвезли до медика 2 роти, де також знаходився командир 2 роти та головний сержант 2 роти. Медик роти встановила, що температура у позивача 38,5 градусів, надала пігулки від температури та сироп від кашлю. Медик роти та командир роти на прохання солдата ОСОБА_1 направити його на обстеження та лікування до медичного закладу відмовили та порадили лікуватися у розташуванні взводу. Позивач повернувся у розташування взводу, але вже увечері став себе почувати значно гірше.

Зранку 28.12.2022 року позивач став себе почувати ще гірше та за допомогою месенджера «WhatsApp» о 09:38 год. намагався додзвонитися начальнику медичної служби, о 09:44 год. головному сержанту роти, 09:45 год. командиру взводу, о 09:46 год. начальнику медичної служби, о 09:53 год. командиру взводу. Жодна з цих посадових осіб не відповіла на його телефонний дзвінок, та не перетелефонувала.

28.12.2022 року позивач о 09:27 год. та повторно о 09:35 год. у загальному чаті 2 роти повідомляв командирів, в тому числі командира 2 роти ОСОБА_2 , що погано себе почуває та просив направити його до лікарні, що підтверджується перепискою у месенджері.

28.12.2022 року позивач через погане самопочуття, високу температуру, важке дихання та сильний біль в грудях став втрачати свідомість та у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю був змушений прийняти рішення про виїзд з території розташування роти до лікарні в м. Миколаєві за адресою реєстрації позивача.

Згідно медичної картки стаціонарного хворого № 10228/939 ОСОБА_1 28.12.2022 року о 13:25 год. госпіталізовано до КПП «Миколаївська обласна клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради з діагнозом «не госпітальна правостороння н/дольова пневмонія. Хронічне обструктивне захворювання легень, група «С», загострення. ЛН І ст».

28.12.2022 року о 15:58 год. ОСОБА_1 зателефонував в месенджері «WhatsApp» своєму безпосередньому командиру, командиру 2 роти, та повідомив його, що перебуває в КПП «Миколаївська обласна клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради з діагнозом «не госпітальна правостороння н/дольова пневмонія», а також пояснив причини залишення розташування військової частини.

Вранці 29.12.2022 року позивач сфотографув медичну картку стаціонарного хворого № 10228/939, фото якої він надіслав медику 2 роти, командиру 2 роти, начальнику медичної служби військової частини.

Наказом від 29.12.2022 №400 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, накладено на нього дисциплінарне стягнення «сурова догана» та позбавлено додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. або 30000,00 грн. за грудень 2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби.

Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно з преамбулою якого, цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (ст.1 Дисциплінарного статуту).

Статтею 2 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (ст.4 Дисциплінарного статуту).

Як встановлено ч. ч.1, 3, 4, 5 ст.5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Згідно ч.1 ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст.84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок).

Відповідно до п.1 Розділу II Порядку, службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Пунктом 1 Розділу V Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно з пунктами 1-3 Розділу VI Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Системний аналіз наведених норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. З метою уточнення усіх обставин дисциплінарного проступку, причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Отже, вирішуючи спір, необхідно виходити з обставин, встановлених службовим розслідуванням, характеру проступку, мотивів, за яких його вчинено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за фактом не виконання розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 про встановлений порядку виїзду особового складу з району виконання бойового завдання та здійснив виїзд до м. Миколаєва без дозволу оперативного чергового службове розслідування не проводилось.

Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вище норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не надано доказів належного оформлення наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2022 року № 400 в частині оголошення за не виконання розпорядження командира в/ч водію 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти солдату ОСОБА_1 суворої догани.

Крім цього, матеріали адміністративної справи містять копію медичної картки стаціонарного хворого № 10228/939 ОСОБА_1 від 28.12.2022 року, де зазначено що його о 13:25 год. госпіталізовано до КПП «Миколаївська обласна клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради з діагнозом «не госпітальна правостороння н/дольова пневмонія. Хронічне обструктивне захворювання легень, група «С», загострення. ЛН І ст».

Крім цього, позивачем до суду надано переписку з месенджеру, з якої вбачається, що зранку 28.12.2022 року позивач намагався додзвонитися начальнику медичної служби, головному сержанту роти, командиру взводу, начальнику медичної служби та командиру взводу. Жодна з цих посадових осіб не відповіла на його телефонний дзвінок та не перетелефонувала йому. 28. 12.2022 року позивач о 09:27 та повторно о 09:35 в загальному чаті 2 роти повідомляв командирів, в тому числі командира 2 роти що погано себе почуває та просив направити його до лікарні.

Факт перебування позивача у період із 28.12.2022 року по 16.01.2023 року на стаціонарному лікуванні підтверджується також випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 10228/939.

Більш того, як вбачається з переписки з месенджеру, що 29.12.2022 року позивач намагався додзвонитись наступним посадовим особам для підтвердження отримання повідомлення щодо лікування, але його виклик був залишений без відповіді.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді сурової догани неправомірно та за відсутності для цього підстав.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди за грудень 2022 року у розмірі 100000,00 грн. або 30000,00 грн., суд зазначає, що така вимога є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу у спірній частині, адже єдиною підставою для позбавлення позивача додаткової винагороди стало притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення у виді суворої догани за не виконання розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 про встановлений порядок виїзду особового складу з району виконання бойового завдання.

Оскільки судами встановлено протиправність наказу від 29.12.2022 року № 400, позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткової винагороди підлягає задоволенню.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька