Справа № 120/5523/21-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 грудня 2023 р. Справа № 120/5523/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, податкових вимог Головного управління ДПС у Вінницькій області від 12.03.2019 року та від 15.01.2020 року № Ф-142927-54.

Ухвалою суду від 22.06.2021 року позовну заяву разом з доданими до неї матеріалами повернуто особі, яка її подала.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року скасовано, а справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу від 22.06.2021 року, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач пропустив строк для звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових вимог форми Ф-142927-54 від 12.03.2019 та від 15.01.2020 з поважних причин, оскільки сплативши 16.11.2020 кошти на рахунок відповідача, вважав податковий борг погашеним.

Відтак, враховуючи, що предметом спору є встановлення законності дій та рішень суб`єкта владних повноважень щодо нарахування ОСОБА_1 податкових зобов`язань за відсутності факту здійснення підприємницької діяльності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду.

14.03.2023 року матеріали справи надійшли на адресу Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 16.03.2023 року задоволено клопотання позивача про поновлення строків звернення до суду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою встановлено відповідачам строк для надання відзиву на позовну заяву, з поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів.

Відповідач, на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, до суду направив відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Заперечуючи проти позову стверджує, що спірні вимоги є правомірними. Зауважив, що органам ДПС України надано право формувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) на підставі облікових даних з інформаційної системи контролюючого органу. Відповідно до даних з інформаційної системи за позивачем обліковується заборгованість по єдиному внеску, яка склала станом на 28.02.2019 року - 20112,84 грн та станом на 31.12.2019 року 14545,21 грн, у зв`язку з чим, сформовано вимоги та направлено на адресу реєстрації платника.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) був зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця 11.11.2009 року, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 0002271.

18.11.2018 року відповідачем винесено вимогу Ф-142927-54 щодо стягнення з позивача заборгованості зі сплати ЄСВ станом на 31.10.2018 року в сумі 15819,54 грн.

На підставі вказаної вимоги Ямпільським районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження та прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.02.2019.

Згідно листа Виконавчого комітету Ювілейної сільської ради Олешківського району Херсонської області від 15.02.2021 року, на виконання вищезазначеної постанови виконавчої служби, в період з березня по жовтень 2019 року з заробітної плати ОСОБА_1 здійснювалися стягнення на загальну суму 17751,49 грн.

Водночас, як свідчать відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивачем 07.02.2019 року підприємницьку діяльність було припинено, про що було внесено до вказаного реєстру запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням №2002271.

При цьому, відповідачем продовжувалися нарахування ЄСВ, у зв`язку з чим винесено податкові вимоги № Ф-142927-54 від 12.03.2019 року станом на 28.02.2019 року на суму 20112,84 грн та № Ф-142927-54від 15.01.2020 року станом на 15.01.2020 року на загальну суму 1414545,21 грн.

Не погоджуючись з вказаними вимогами, позивач, з метою їх скасування, звернувся до суду з даним позовом.

Разом з тим, позивач зазначив, що 16.11.2020 року ним було помилково сплачено на рахунок ДВС ГТУЮ у Вінницькій області кошти в сумі 18000 грн, а тому, в позовних вимогах просить стягнути з відповідача на його користі відповідну суму.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

При цьому, пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 та пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Як встановлено судом 18.11.2018 року відповідачем винесено вимогу Ф-142927-54 щодо стягнення з позивача заборгованості зі сплати ЄСВ станом на 31.10.2018 року в сумі 15819,54 грн.

На підставі вказаної вимоги Ямпільським районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження та прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.02.2019 року.

Згідно листа Виконавчого комітету Ювілейної сільської ради Олешківського району Херсонської області від 15.02.2021 року, на виконання вищезазначеної постанови виконавчої служби, в період з березня по жовтень 2019 року з заробітної плати ОСОБА_1 здійснювалися стягнення на загальну суму 17751,49 грн.

Отже, враховуючи вищезазначені стягнення з позивача відповідної суми боргу, можна дійти висновку, що заборгованість, яка виникла в нього станом на 31.10.2018 року була погашена.

Як свідчать відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивачем 07.02.2019 року підприємницьку діяльність було припинено, про що внесено до вказаного реєстру запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням №2002271.

Однак, відповідачем продовжувалися нарахування ЄСВ, у зв`язку з чим винесено податкові вимоги № Ф-142927-54 від 12.03.2019 року станом на 28.02.2019 року на суму 20112,84 грн та № Ф-142927-54від 15.01.2020 року станом на 15.01.2020 року на загальну суму 1414545,21 грн.

На підставі вищевикладеного, враховуючи факт припинення здійснення позивачем підприємницької діяльності 07.02.2019 року та відсутність заборгованості з ЄСВ станом на 31.10.2018 року, яка була погашена шляхом відрахувань із заробітної плати позивача, суд вважає, що відповідачем протиправно продовжувалися нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску, а тому, вищевказані вимоги підлягають скасуванню.

Окрім того, відрахування із заробітної плати позивача, на виконання постанови виконавчої служби, в період з березня по жовтень 2019 року свідчать про офіційне працевлаштування ОСОБА_1 у Ювілейній сільській раді Олешківського району Херсонської області.

Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року (справа № 440/2149/19) сформовано правовий висновок, згідно з яким, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки).

Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління ДПС у Вінницькій області на користь позивача 18000 грн помилково сплачених коштів, суд зазначає наступне.

Згідно з пп.17.1.10 п.17.1 ст.17 ПК України платникам податків надано право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому, умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені визначені у ст.43 ПК України.

Відповідно до п.43.1 ст.43 вказаного Кодексу помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та ст.301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Пунктом 43.3 цієї ж статті передбачено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

За приписами п.43.4 ст.43 ПК України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Згідно з п.43.5 ст.43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Суд вказує, що позивачем не було надано доказів звернення до відповідача із відповідною заявою щодо повернення надміру сплаченого боргу.

Тобто в цьому випадку ще не настали обставини за яких відповідач відмовив позивачу у поверненні таких коштів, а тому не відомо чи таке відбудеться в майбутньому з урахуванням наведених обставин.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Аналіз даної норми свідчить, що судовому захисту підлягають лише порушене право, свобода або інтерес особи, при чому такі порушення мають полягати у відповідних правових наслідках у вигляді зміну стану прав та обов`язків позивача або створення об`єктивних перешкод у реалізації законного інтересу відповідної особи, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Таким чином у задоволенні в цій частині позовних вимог слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності прийнятого рішення.

За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування вимог.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 454,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73 - 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові вимоги Головного управління ДПС у Вінницькій області № Ф-142927-54 від 12.03.2019 року та № Ф-142927-54 від 15.01.2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області в розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, 21028, код ЄДРПОУ: ВП 44069150)

Суддя Чернюк Алла Юріївна