Справа № 160/14267/23
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення,
26.06.2023 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви від 11.07.2023, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області від 28.10.2022 «Про вiдмову в оформленнi (видачі) посвiдки на тимчасове проживання в Україні», прийняте відносно позивача ОСОБА_1 .
В обґрунтування уточненої позовної заяви зазначено, що 18.10.2022 позивач звернувся до Центрально-міського відділу Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області із заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання. 28.10.2022 відповідачем відмовлено в оформленні посвідки на тимчасове проживання, у зв`язку з тим, що встановлено факт подання особою завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів. Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає, що воно призводить до порушення його прав та законних інтересів, позбавляє права батька на участь у вихованні трьох дітей, порушення прав дітей на проживання з батьком в умовах воєнного стану.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку - відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.
11.07.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла уточнена позовна заява.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
26.10.2023 представником позивача подані до суду додаткові докази.
Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про виклик та допит свідків, до відзиву відповідачем подано клопотання про виклик свідка.
Розглянувши вказані клопотання, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 92 Кодексу адміністративного судочинства України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.
У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити (ч. 2 ст. 92 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 3 ст. 92 Кодексу адміністративного судочинства України заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання у справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Враховуючи, що предметом спору у цій адміністративній справі є питання щодо правомірності прийняття рішення про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання, відсутність якої у позивача тягне за собою видворення його за межі України, у цьому випадку швидкий розгляд справи є пріоритетним, що передбачає розгляд справи в спрощеному провадженні за наявними у справі матеріалами.
Крім того, суд не вважає за необхідне здійснювати допит як свідка в судовому засіданні ОСОБА_6 , оскільки у матеріалах справи наявні її пояснення для Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, справжність яких відповідачем не спростовується.
Відтак, не є доцільним розгляд справи в судовому засіданні, а тому клопотання про виклик свідка та допит в судовому засіданні не підлягає задоволенню в силу вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Республіки Азербайджан, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта № НОМЕР_2 від 06.08.2022.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 04.05.2017 Ленкоранським районним відділом РАЦС Азербайджанської Республіки, між громадянами Азербайджану ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено шлюб 08.09.2004, актовий запис №42.
ОСОБА_1 має трьох дітей:
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України №7411-000016252 від 10.02.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є громадянкою України.
19.10.2022 позивач звернувся до Центрально-міського відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою-анкетою №100178474 про оформлення посвідки на тимчасове проживання на території України.
В заяві-анкеті визначено підставу для оформлення посвідки на тимчасове проживання на території України возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу).
Місцем проживання визначено: АДРЕСА_1
До заяви-анкети позивачем, зокрема, додано:
- паспорт громадянина Республіки Азербайджан на ім`я ОСОБА_1 , з перекладом на українську мову;
- свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , видане 19.10.2022 Центрально-міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), з громадянкою України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;
- паспорт громадянки України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , № НОМЕР_4 від 16.07.2022;
- витяг з реєстру територіальної громади від 14.10.2023 про місце проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою недопущення незаконної легалізації іноземців на території Дніпропетровської області, заступником начальника Управління у справах іноземців та осіб без громадянства відділу тимчасового проживання іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Дніпропетровській області направлено доповідну записку начальнику Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії до проведення перевірки адреси проживання: АДРЕСА_1 до 26.10.2022.
Встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зазначеній в аяві-анкеті громадянином Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі своїм цивільним чоловіком, громадянином України, який представлятись відмовся. Разом з тим, ОСОБА_6 та її цивільний чоловік повідомили, ОСОБА_6 за грошову винагороду уклала фіктивний шлюб із ОСОБА_1 із метою створення для останнього підстав для проживання на території України, фактично ОСОБА_1 за вказаною адресою разом із нею ніколи не проживав та не проживає на даний час. Аналогічні відомості повідомили сусіди, що проживають у тому ж будинку та у сусідніх будинках. Також встановлено, що ОСОБА_6 страждає від алкогольної залежності, будинок АДРЕСА_2 має вигляд непридатний для проживання, вікна у частині приміщень будинку відсутні, сама будівля напівзруйнована та відключена від мереж газо- та теплопостачання, непридатна для проживання.
Від надання письмових пояснень вказані особі відмовились, однак, повідомили, що у разі необхідності зазначену інформацію зможуть повідомити, у тому числі письмово або усно, у судовому засіданні чи під час опитування у правоохоронних органів.
Викладені результати перевірки свідчать про надання громадянином Азербайджанської Республіки Алізаде ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неправдивих відомостей при зверненні із заявою про надання посвідки на тимчасове проживання в Україні, що є підставою для відмови в оформленні та видачі посвідки відповідно до ч.21 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та пп.9 п.61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322.
Викладена інформація надана для врахування в роботі при прийнятті рішення щодо надання посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з наступного.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, як на момент отримання позивачем посвідки на тимчасове проживання в Україні так і на час прийняття рішення про її скасування визначався Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року№ 3773-VI (далі по тексту - Закон України від 22 вересня 2011 року №3773-VI) (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), який у тому числі встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до пункту 18 частини 1 статті 1 Закону України від 22 вересня 2011 року №3773-VI визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Частиною 10 статті 4 Закону України від 22 вересня 2011 року №3773-VI передбачено іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну для провадження культурної, наукової, освітньої діяльності на підставах і в порядку, встановлених міжнародними договорами України або спеціальними програмами, а також іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою участі в міжнародних та регіональних волонтерських програмах чи участі в діяльності організацій та установ, що залучають до своєї діяльності волонтерів відповідно до Закону України "Про волонтерську діяльність", інформація про які розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, отримали посвідку на тимчасове проживання та здійснюють волонтерську діяльність на базі зазначених організацій та установ, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період провадження такої діяльності.
У частині 10 статті 5 Закону України від 22 вересня 2011 року №3773-VI зазначено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною десятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, подання відповідного державного органу, відповідального за виконання культурних, освітніх, наукових, спортивних, волонтерських програм, для участі в яких іноземець чи особа без громадянства прибули в Україну, або організації чи установи, що залучає до своєї діяльності волонтерів, інформація про яку розміщена на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері волонтерської діяльності, та копія свідоцтва про державну реєстрацію такої організації чи установи.
Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затверджений постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25 квітня 2018 року (далі по тексту - Порядок №322).
Пунктом 21 Порядку №322 передбачено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.
У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.
Відповідно до пункту 61 Порядку №322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:
1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;
2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;
3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;
4) встановлено належність особи до громадянства України;
5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;
6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;
7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;
8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився;
9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;
10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;
11) в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.
Наведене в сукупності свідчить, що контролюючий орган має право на підставі проведеної перевірки та після встановленого факту подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів відмовити в оформленні або видачі посвідки.
Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 28.10.2022 №167 (№6369) відмовлено громадянину Азербайджану ОСОБА_1 в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 9 пункту 61 Порядку №322.

При цьому лише у відзиві на позовну заяву зазначені підстави для прийняття відповідного рішення, а саме відсутність особи за вказаною в заяві-анкеті адресою проживання.

До відзиву надано лист заступника начальника Управління-начальника відділу протидії нелегальній міграції Максима Деркача від 25.10.2022 за вих. №1201.17/29521-22, в якому повідомлені вказані факти.

Суд звертає увагу, що ані до відзиву, ані до листа не було додано актів посадових осіб стосовно проведеної перевірки або пояснень осіб, якими надавалась інформація, викладена у вказаному листі.

Суду не надано інформації стосовно осіб перевіряючих, не надано протоколів допиту осіб, якими повідомлено відомості, що містяться в листі від 25.10.2022 за вих. №1201.17/29521-22.

Висновки перевірки жодним чином не задокументовані.

Дослідивши зміст вказаного листа, суд встановив, що з його змісту не видно, в який саме день та час здійснювався виїзд перевіряючих за адресою місця проживання позивача, як і не зазначено даних сусідів, які були опитані.

Суд вважає безпідставними та необґрунтованими твердження відповідача щодо того, що позивач за адресою: АДРЕСА_1 , виявлений не був, що може свідчити про факт подання ним неправдивих відомостей при зверненні за оформленням посвідки на тимчасове проживання, що, відповідно, свідчить про протиправність оскаржуваного рішення про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

Крім того, підставою для прийняття оскаржуваного рішення міграційним органом зазначено лише посилання на підпункт 9 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 №322.

При цьому, з аналізу вказаної норми встановлено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю в оформленні або видачі посвідки, якщо «встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів».

Однак, підставою для відмови у видачі посвідки зазначено, що «встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів». Відповідачем не наведено в оскаржуваному рішенні, не уточнено причин та не конкретизовано обставин, які слугували підставою для прийняття спірного рішення, що фактично позбавило позивача можливості усунути обставини, у зв`язку із якими йому було відмовлено в оформленні посвідки.

Суд враховує, що за загальними вимогами, які висуваються до актів суб`єктів владних повноважень, як актів правозастосування, є їхня обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав (фактичних і юридичних) його прийняття, а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Загальне посилання відповідача у рішенні на положення підпункту 9 пункту 61 Порядку №322 не свідчить про обґрунтованість такого рішення, оскільки ставить заявника у стан правової невизначеності щодо підстав відмови у видачі посвідки на тимчасове проживання, що є неприпустимим.

Відсутність позивача за адресою місця проживання, на час здійснення перевірки, на думку суду, не підтверджує факт подання іноземцем завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів, враховуючи, що така інформація відповідає дійсності, наявна у інших поданих позивачем документах та могла бути перевірена у співставленні з іншими джерелами інформації, наявними у розпорядженні підрозділу ДМС.

При прийнятті рішення суд зважає на наявність в матеріалах справи заяви свідка ОСОБА_6 , поданої в Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в межах справи №932/3058/23 про видворення ОСОБА_1 з України, в якій ОСОБА_6 повідомила, що ОСОБА_1 з 04.10.2022 по 25.12.2022 орендував у неї кімнату за адресою: АДРЕСА_1 . Після того, як прибув за місцем мешкання співробітник ГУ ДМС у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 не було вдома, проте за викликом він з`явився через 15 хвилин.

ОСОБА_6 повідомила, що співробітник ГУ ДМС у Дніпропетровській області повідомив ОСОБА_1 , що він не отримає посвідку через те, що перевіряючий не повірив, що позивач тут проживає.

Справжність вказаних пояснень відповідачем не спростовується.

За наявності в матеріалах справи підписаних пояснень ОСОБА_6 та відсутність належним чином оформлених пояснень ОСОБА_6 про непроживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в матеріалах розгляду заяви-анкети про оформлення посвідки у відповідача, суд критично ставиться до доводів, викладених в листі заступника начальника Управління-начальника відділу протидії нелегальній міграції Максима Деркача від 25.10.2022 за вих. №1201.17/29521-22.

Стосовно твердження відповідача про укладення позивачем фіктивного шлюбу, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 40 Сімейного кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Суду не надано рішення суду про визнання шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 фіктивним. У межах заявленого спору в адміністративного суду відсутні повноваження для визнання шлюбу фіктивним або надання оцінки відповідним доводам без наявного судового рішення.

Відсутність тепло- та газопостачання в будинку за адресою: АДРЕСА_1 не свідчить про зазначення завідомо неправдивих відомостей про місце проживання в заяві-анкеті про оформлення посвідки позивачем.

Твердження відповідача про зазначення в позовній заяві іншої адреси, аніж визначеної в заяві-анкеті, суд відхиляє, оскільки заява-анкета була подана позивачем 19.10.2022, а позов до суду- 26.06.2023. Позивач не позбавлений права зміни місце проживання на території України.

У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію «необхідності у демократичному суспільстві». Так, за практикою Суду при визначенні питання «необхідності у демократичному суспільстві» держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом. Будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право передбачене статтею 8 Європейської конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

Принцип пропорційності вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача.

Оскаржуване рішення відповідача, за висновком суду, не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві та суперечить принципу пропорційності, оскільки для позивача відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання має наслідком повну зміну способу життя.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 820/2262/17 та від 19.09.2022 у справі № 280/8987/20.

Враховуючи викладене, суд робить висновок про наявність правових підстав для скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 28.10.2022 №167 (№6369) про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Азербайджану ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає задоволенню.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1073,60 грн, що документально підтверджується квитанцією від 01.08.2023.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , паспорт громадянина Азербайджану № НОМЕР_2 виданий 06.08.2022, дійсний до 05.08.2032) до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (вул. В. Липинського, буд. 7, м. Дніпро, 49000, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , паспорт громадянина Азербайджану № НОМЕР_5 виданий 22.09.2022, дійсний до 21.09.2032), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 , свідоцтво про народження НОМЕР_8 ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 28.10.2022 №167 (№6369) «Про вiдмову в оформленнi (видачі) посвiдки на тимчасове проживання в Україні», прийняте відносно ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський