Справа № 520/15724/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Панов М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 р. Справа № 520/15724/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Чалого І.С. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.08.2023 по справі № 520/15724/23

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати поважною причину пропуску тримісячного терміну для пред`явлення до розгляду ОСОБА_1 документів, щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин;

- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути документи щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, подані ОСОБА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути документи щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, подані ОСОБА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Міністерство оборони України (далі відповідач) не погодилося з рішенням суду першої інстанції та подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про не врахування судом першої інстанції, що на момент встановлення позивачу ступеня втрати працездатності чинним законодавством не було передбачено виплати одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям у разі встановлення останнім ступеня втрати професійної працездатності після спливу трьохмісячного строку після звільнення зі служби.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто в частині задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 19.08.2015 року.

25.02.2022 року позивач отримав вибухову травму, про що свідчить витяг з наказу №488 від 04.05.2022 «Про результати проведення службового розслідування».

Довідкою ГВЛК в/ч НОМЕР_2 від 28.03.2022 № 199 встановлено, що вибухова травма пов`язана з проходженням військової служби.

30.03.2022 відповідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) АДРЕСА_1 , військовослужбовця за призовом молодшого сержанта ОСОБА_1 , старшого стрільця 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону, звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 30.03.2022 №85-РС.

Згідно з витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії № 341 від 10.06.2022 - вибухова травма пов`язана із захистом Батьківщини. Причинний зв`язок захворювань за довідкою ГВЛК в/ч НОМЕР_2 від 28.03.2022 № 199 відмінити.

Позивач зазначає, що після звільнення зібрав необхідний пакет документів для встановлення відсотку втрати працездатності та подав його до Харківського обласного ТЦК та СП для подальшого перенаправлення на МСЕК. Однак, не отримавши відповіді, 21.06.2022 приїхав на комісію МСЕК та додатково надав документи, що підтверджували обставини отримання ним травми. Йому стало відомо, що його документи представник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не передає на розгляд до пенсійного відділу, а комісія МСЕК не приймає до розгляду документи позивача.

29.07.2022 позивачем було подано скаргу до Харківського обласного ТЦК та СП.

07.09.2022 ОСОБА_1 було видано Довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серії 12 ААА №051691, відповідно до якої визначено, що ступінь втрати працездатності після отриманої позивачем травми при захисті Батьківщини складає 15%.

20.09.2022 позивач звернувся до Харківського РТЦК та СП Харківського району із заявою про отриманням одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 15 % втрати працездатності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, до якої було додано копії паспорту, РНОКПП, довідки МСЕК, довідки ВЛК, довідки про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва),витяги з наказів про проведення службового розслідування, про виключення зі списків особового складу, про звільнення.

Витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.05.2023 № 8/в відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі п. 7 ч.2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у зв`язку з тим, що заявника звільнено з військової служби 30.03.2022, а 07.09.2022 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби (а.с. 15, 37). При цьому, у витязі з протоколу вказано, що молодшому сержанту в запасі ОСОБА_1 , якого 30.03.2022 звільнено з військової служби та 07.09.2022 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 15 % втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути документи позивача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з оглядом на наступне.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Згідно ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок 975).

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

- завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно із п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Відповідно до п. 15 Порядку № 975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для відмови у призначенні і виплаті позивачу одноразової грошової допомоги слугував виключно висновок про те, що ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, був встановлений після спливу 3 місяців після звільнення позивача з військової служби.

Надаючи оцінку таким доводам відповідача, колегія суддів зазначає, що дійсно позивача було звільнено з військової служби 30.03.2022. Разом з тим, ще до звільнення - 28.03.2022, ГВЛК в/ч НОМЕР_2 було оглянуто позивача та за результатом медичного огляду було складено довідку від 28.03.2022 № 199, в якій зазначено висновок, що вибухова травма пов`язана з проходженням військової служби, що свідчить про те, що ще під час проходження військової служби було встановлено у позивача наявність травми.

В свою чергу, вказаний причинний зв`язок травми не надав позивачу право на отримання спірної грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975, оскільки за приписами зазначених нормативно-правових актів таке право виникає лише якщо військовослужбовець отримав травму, під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Згодом, позивач був оглянутий 12 Регіональною військово-лікарською комісією, якій згідно із п. 2.4.2 глави 2 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 р. № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за № 1109/15800 (далі Положення), підпорядковуються усі позаштатні ВЛК регіону де обстежуються, лікуються і проходять медичний огляд військовослужбовці.

Відповідно до п. 2.4.5 Положення ВЛК регіону має право: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК та давати їм роз`яснення з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у військових (цивільних) лікувальних закладах, військових частинах; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК.

Судовим розглядом встановлено, що 12 Регіональною військово-лікарською комісією за результатом огляду 10.06.2022 позивача, було встановлено, що травма пов`язана із захистом Батьківщини, та відмінено причинний зв`язок встановленого позаштатною госпітальною ВЛК в/ч НОМЕР_4 за довідкою від 28.03.2022 р. № 199 (в якій було вказано, що травма позивача пов`язана з проходженням військової служби, що підтверджується копією витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії від 10.06.2022 № 314.

В подальшому, саме на підставі вказаного протоколу 12 Регіональної військово-лікарської комісії від 10.06.2022 № 314 ОСОБА_1 07.09.2022 було видано Довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серії 12 ААА №051691, відповідно до якої визначено, що ступінь втрати працездатності після отриманої позивачем травми при захисті Батьківщини складає 15%.

На підставі наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що встановлення позивачу ступеня втрати працездатності відбулося саме за наслідком отриманої травми, пов`язаного із захистом Батьківщини, та ця травма була виявлена у позивача ще до звільнення з військової служби.

В свою чергу, неможливість звернення позивача із заявою про отримання одноразової грошової допомоги раніше, обумовлена допущеною позаштатною госпітальною ВЛК в/ч НОМЕР_4 помилкою в довідці від 28.03.2022 р. № 199, в якій було вказано, що травма позивача пов`язана з проходженням військової служби і ця помилка в подальшому виправлена на підставі протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії від 10.06.2022 № 314, в якому встановлено, що травма позивача пов`язана із захистом Батьківщини, що надало позивачу право на звернення до відповідача із заявою про отримання одноразової грошової допомоги.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Наприклад, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland),заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).

На підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що «помилка державного органу» у вигляді рішення госпітальної ВЛК в/ч НОМЕР_4 , яка не давала позивачу можливості скористатись правом на отримання спірної допомоги та потреба виправити таку минулу «помилку» шляхом відміни помилкового причинного зв`язку 12-ю Регіональною ВЛК не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.08.2023 по справі № 520/15724/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді І.С. Чалий В.В. Катунов