Справа № 140/7382/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/7382/23 пров. № А/857/13979/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючої судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року у справі №140/7382/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Димарчук Т.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Бортнік Олексій Юрійович, що діє в інтересах ОСОБА_1 (далі - апелянт, ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач, МО України) про визнання протиправним та скасування пункту 13 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.10.2022 №276 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 брата позивача, військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини; зобов`язання призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця ОСОБА_2 внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є сестрою ОСОБА_2 , який виконуючи свій обов`язок по захисту Батьківщини та перебуваючи на військовій службі, загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.01.2018 рішенням Горохівського районного суду Волинської області у справі №155/1498/17 було позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно їх неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.06.2018 розпорядженням № 186 Горохівської районної державної адміністрації Волинської області «Про встановлення піклування та призначення піклувальника над дитиною, позбавленою батьківського піклування», було встановлено піклування та призначено ОСОБА_1 , сестру ОСОБА_2 піклувальником над неповнолітньою дитиною, позбавленою батьківського піклування, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 17.02.2020 після досягнення повноліття ОСОБА_2 більше не перебував на утриманні в своєї сестри ОСОБА_1 , але вони разом проживали та орендували квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки, піклувалися один про одного, разом витрачались на обладнання житла і разом вели домогосподарство.

З початку військової агресії російської федерації проти України 24.02.2022 та введенням Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, ОСОБА_2 здійснював обов`язок щодо захисту територіальної цілісності та незалежності України, так як був військовослужбовцем. Отримувавши грошове забезпечення як військовослужбовець, ОСОБА_2 утримував свою сестру, адже через військову агресію позивач втратила постійний заробіток.

Після смерті ОСОБА_2 , позивач звернулась з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_5 про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її брата, надавши необхідний пакет документів.

Однак позивач отримала лист з витягом протоколу засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.10.2022 №276.

Відповідно до вказаного протоколу, комісія не змогла встановити факт спільного проживання, ведення спільного господарства (наявність спільних прав та обов`язків між ОСОБА_1 та її братом ОСОБА_2 ) або утримання позивача загиблим та повернула заяву на доопрацювання.

Позивач вважає таке рішення необґрунтованим, адже нею подано усі необхідні документи, які підтверджують факт спільного проживання, ведення спільного господарства і наявність спільних прав та обов`язків між ОСОБА_1 та її братом ОСОБА_2 .

Внаслідок прийняття оспорюваного рішення порушено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, в зв`язку із загибеллю її брата під час виконання ним обов`язків військової служби (бойового завдання щодо захисту незалежності України).

У зв`язку з викладеним звернулася до суду із позовом.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 до МО України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, адвокат Бортнік О.Ю. в інтересах ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку та просив скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.06.2023, прийняти постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Вважає, що оскаржене в апеляційному порядку судове рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, без взяття до уваги обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, які суд першої інстанції проігнорував.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що внаслідок відмови суду першої інстанції у розгляді справи за правилами загального позовного провадження та відкриття саме спрощеного позовного провадження було проігноровано мету адміністративного судочинства, а саме: ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Розгляд цієї справи слід було здійснювати за правилами загального позовного провадження на підставі складності даної справи, необхідності залучення свідків для підтвердження обставин, які зазначені у позовній заяві, дотримання принципу рівності сторін судового процесу, права на захист. Наголошено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін призвело до того, що виконання завдань адміністративного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин було ускладнене, що, відповідно, ускладнило повне та всебічне встановлення обставин справи.

Підстав для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не було, а тому рішення суду першої інстанції є помилковим, а справу належало розглядати за правилами загального позовного провадження.

Також стороною апелянта зазначено, що дане рішення суду першої інстанції є помилковим та прийняте з порушенням норм матеріального права, адже необхідно було залучити до участі у справу ІНФОРМАЦІЯ_6.

Саме ІНФОРМАЦІЯ_6 знайшов підстави для встановлення одноразової грошової допомоги та зібрав усі необхідні документи для виплати одноразової грошової допомоги, що вже є підставою для подальшої виплати одноразової грошової допомоги, а тому ІНФОРМАЦІЯ_6 повинен був бути залучений співвідповідачем.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_1 є сестрою загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

У вересні 2022 року позивач звернулася через ІНФОРМАЦІЯ_5 до МО України із заявою про отримання одноразової грошової допомоги, яка нараховується та виплачується членам сім`ї загиблого у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби з додатками.

Заяву із додатками повернуто ОСОБА_1 на доопрацювання через ненадання документів, які відповідно до Сімейного кодексу України підтверджують, що заявниця була членом сім`ї загиблого солдата ОСОБА_2 (посвідчення «Член сім`ї загиблого» або судове рішення пор встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними прав та обов`язків) або перебування на його утриманні відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (копії документів, на підставі яких було призначено пенсію у разі втрати годувальника, судового рішення про встановлення факту перебування їх на його утриманні), неможливо встановити право заявниці на отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

Через вказані обставини представник позивача звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із заявою в якій просив встановити факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків ОСОБА_1 та її брата ОСОБА_2 в період з 15.06.2018 по 01.11.2021, а також факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 у період з 01.11.2021 по 21.07.2022, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_6, Горохівська міська рада Луцького району Волинської області.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 30.03.2023 вказану заяву залишено без розгляду, оскільки встановлення даних фактів залежить від виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги та інших виплат пов`язаних із загибеллю військовослужбовця.

У апеляційній скарзі зазначено, що Верховний Суд врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства визнає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

Одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї загиблого військовослужбовця (ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») або утриманцям у разі, якщо смерть не настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; якщо смерть настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювань чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

Таким чином врахувавши усі обставини у даній справі, а саме прийняття відповідачем рішення на доопрацювання (встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки заявницею не було подано доказів про перебування на утриманні свого брата відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (копії документів, на підставі яких призначено пенсію у разі втрати годувальника, судового рішення про встановлення факту перебування їх на його утриманні) є предметом доказування у порядку адміністративного судочинства.

Відмова у клопотанні про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а також клопотання про виклик свідків, призвели до надання судом першої інстанції хибної оцінки обставинам та доказам, а надалі неправильного застосування норм матеріального права.

20.10.2023 за вх. №К-43718/23 засобами електронного зв`язку від представника позивача (апелянта) надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги (продубльовано засобами поштового зв`язку та зареєстровано 25.10.2023 за вх. №К-44401/23).

У поясненнях зазначено, що судом першої інстанції застосовано норму Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що діяла у редакції на момент розгляду справи - Закон №2489-ІХ від 29.09.2022 набрав чинності 25.08.2022.

У позовній заяві, яку розглядав Волинський окружний адміністративний суд не було покликання на виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як утриманцю, а як члену сім`ї. Відповідно судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ч. 1 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції чинній з 25.08.2022, коли суд повинен був застосовувати норми у редакції чинній станом на день загибелі ОСОБА_2

09.11.2023 за вх. №К-47685/23 від представника МО України надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу та додаткові пояснення у справі.

Зазначено, що МО України права та свободи позивача не порушувало, оскільки належних документів від ІНФОРМАЦІЯ_6, які б підтвердили право на отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги не надано. Механізму призначення та виплати одноразової грошової допомоги в інший спосіб нормативно-правовими документами не передбачено.

З позиції відповідача, позовні вимоги є передчасними. Оскільки рішення про відмову чи призначення одноразової грошової допомоги Комісією не прийнято, відсутній предмет оскарження та спору у даній справі.

Крім цього, позивач та її представник мали та мають можливість особисто подати документи до ІНФОРМАЦІЯ_6 і очікувати прийняття рішення за їхньою заявою про виплату та призначення одноразової грошової допомоги.

Як вказує відповідач, оскільки відповідач пасивної поведінки протягом тривалого часу не проявляв, розглянув документи своєчасно, за наслідками розгляду правомірно повернув документи на доопрацювання, рішення про повернення документів на опрацювання не оскаржується (таке не є скасоване та його дія не зупинена), із прийняттям такого рішення фактично погодилася і позивач, а тому підстави для звернення до суду із захистом порушеного права відсутні, оскільки рішення відповідного органу, яке б порушило права позивача на даний час не прийнято.

Також зазначено, що МО України не може бути самостійним відповідачем у справах цієї категорії. Позовна вимога щодо виплати безпосередньо відповідачем одноразової грошової допомоги є безпідставною та необґрунтованою, оскільки у цих правовідносинах воно не є розпорядником коштів, немає повноважень самостійно виплачувати набувачу суму допомоги. Виходячи з обсягу наданих повноважень відповідач відповідає лише за прийняття управлінських рішень щодо призначення допомоги, доведення до платника відповідної інформації та забезпечення йому необхідного бюджетного фінансування для належного здійснення повноважень щодо виплати призначеної допомоги.

Крім того, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії за наявності яких особи складають сім`ю

З позовної заяви слідує, що позивач та ОСОБА_2 разом проживали та орендували квартиру, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки, піклувалися один про одного, разом витрачаючись на обладнання житла і разом вели домогосподарство, однак жодним чином це не підтверджено.

Надані докази жодним чином не підтверджують те, що позивач перебувала на утриманні ОСОБА_2 .

Відповідач вважає, що Волинський окружний адміністративний суд дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення цього позову.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є сестрою загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

У липні 2022 року позивач отримала сповіщення №387 від військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2022 з повідомленням про те, що її брат, солдат ОСОБА_2 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті ворожого обстрілу під час виконання бойового завдання щодо захисту незалежності України в районі населеного пункту Берестове, Бахмутського району Донецької області (а.с.34).

Відповідно до довідки про смерть №3633 від 22.07.2022, причиною смерті ОСОБА_2 є вибухова травма внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків (а.с.35).

У вересні 2022 року ОСОБА_1 через ІНФОРМАЦІЯ_5 звернулась до Міністерства оборони України із заявою про отримання одноразової грошової допомоги, яка нараховується та виплачується членам сім`ї загиблого у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби) під час виконання ним обов`язків військової служби.

Для отримання одноразової грошової допомоги позивач ОСОБА_1 подала наступні документи: паспорт ОСОБА_1 ; ідентифікаційний код; свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ; лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ; довідку про склад сім`ї; довідку про місце поховання ОСОБА_2 ; рішення Горохівського районного суду Волинської області від 29.01.2018 про позбавлення батьківських прав; розпорядження Горохівської районної державної адміністрації Волинської області №87 від 15.03.2018, яким неповнолітньому ОСОБА_2 встановлено статус дитини, позбавленої батьківських піклування; розпорядження Горохівської районної державної адміністрації Волинської області «Про встановлення піклування та призначення піклувальника над дитиною, позбавленою батьківського піклування» від 15.06.2018 №186 (а.с. 14-30).

Зі змісту витягу з протоколу №276 від 21.10.2022 слідує, що відповідачем повернуто документи ОСОБА_1 на доопрацювання.

Підставою для повернення документів на доопрацювання стало те, що без надання документів, які відповідно до Сімейного кодексу України підтверджують, що заявниця була членом сім`ї загиблого солдата ОСОБА_2 (посвідчення «Член сім`ї загиблого» або судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними прав та обов`язків) або перебування на його утриманні відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (копії документів, на підставі яких було призначено пенсію в разі втрати годувальника, судового рішення про встановлення факту перебування їх на його утриманні), неможливо встановити право заявниці на отримання частки одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 (а.с.40).

Вважаючи пункт 13 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.10.2022 №276 протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить зобов`язати відповідача призначити та виплатити їй одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї (сестрі) загиблого військовослужбовця.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що відповідач у пункті 13 протоколу засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.10.2022 №276 правомірно повернув документи ОСОБА_1 на доопрацювання, оскільки такі повноваження йому надані згідно з пунктом 13 Порядку №975, а позивачем не було подано усіх необхідних документів (зокрема, які б підтерджували перебування її на утриманні загиблого брата ОСОБА_2 ).

При цьому, МО України в особі комісії не було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (як помилково стверджує позивач у своїх вимогах).

Суд першої інстанції погодився з доводами представника відповідача, що на момент прийняття рішення відповідачем про повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання, заявницею не було подано доказів про перебування на утриманні свого брата відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (копії документів, на підставі яких було призначено пенсію в разі втрати годувальника, судового рішення про встановлення факту перебування їх на його утриманні). До суду таких документів не подано також.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення від 21.10.2022 №276, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві №975 від 25.12.2013, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

В контексті спірних правовідносин звернуто увагу на те, що відповідач не відмовляв позивачу у праві на отримання грошової допомоги, а тому за умови подання на розгляд комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум необхідних документів, позивач може претендувати на отримання вказаної грошової допомоги.

На думку суду першої інстанції, відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність свого рішення, оформленого протоколом від 21.10.2022 №276, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягали.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (ч. 5 ст. 17 Конституції України).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.02.1993, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За приписами ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 16-1 Закону №2011-XII в редакції, яка діяла на момент загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

29.07.2022 Верховна Рада України ухвалила Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» №2489-IX (далі - Закон №2489-IX), яким, зокрема, текст ст. 16-1 Закону №2011-XII викладено у такій редакції: «1. У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення)».

Закон №2489-IX (зміни до ст. 16-1 Закону №2011-XII) набрав чинності 25.08.2022.

Згідно з ч.ч. 1, 6, 8 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (п. 9 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ).

Так, на виконання Закону №2011-XII Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 (далі Порядок №975).

Згідно з п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Відповідно до п. 5 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.

Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

28.02.2022 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», згідно з п. 2 якої сім`ям загиблих осіб, зазначених у п. 1 цієї Постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Відповідно до абз. 2 п. 2 вказаної Постанови №168 особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами (абз. 3 п. 2 Постанови №168).

Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку (абз. 4 п. 2 Постанови №168).

Якщо сім`я загиблої особи одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства, здійснюється одна з таких виплат за її вибором.

Оскільки, як вже було зазначено (п. 2 Постанови №168), виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги пов`язано із датою смерті військовослужбовця, що зазначена в свідоцтві про смерть, то під час вирішення спору з приводу набуття позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця слід застосовувати нормативно-правові акти, в редакції, що діяли на час виникнення такого права.

Редакція статті 16-1 Закону України № 2011-XII, чинна на час загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 , передбачала можливість отримання одноразової грошової допомоги: членами сім`ї, батьками та утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця. Редакція цієї статті після внесення змін Законом України від 29.07.2022 №2489-IX, що набрали чинності з 25.08.2022, передбачає можливість отримання такої допомоги: батьками, одним із подружжя, який не одружився вдруге, дітьми, які не досягли повноліття, утриманцями загиблого (померлого).

Проаналізувавши викладені вище приписи чинного законодавства, у тому числі, ст. 16-1 Закону №2011-XII, з позиції колегії суддів, позивач ОСОБА_1 може отримати одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю військовослужбовця ОСОБА_2 у разі визнання її або членом сім`ї, або утриманцем загиблого.

Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

При цьому, родинний зв`язок (наприклад, брат та сестра) та сім`я є нетотожними поняттями.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Для віднесення особи до кола членів однієї сім`ї необхідними є фактори спільного проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільного побуту і взаємних прав й обов`язків осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, встановлення права особи, яка вважає себе членом сім`ї загиблого військовослужбовця, на отримання грошової допомоги передбачає доведення: факту проживання з загиблим; наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 06.07.2022 у справі №240/5809/18, від 17.04.2019 у справі №456/1258/17.

Крім того, Верховний Суд дійшов висновку, що: «факт проживання однією сім`єю був установлений судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому позивач є членом сім`ї особи, яка загинула під час АТО, і має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, виплату якої гарантовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (постанова від 20.04.2020 у справі №357/13948/16-а).

Члени сім`ї, що є утриманцями загиблого військовослужбовця визначаються відповідно до ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, відповідно до якої члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, встановлення права особи, яка вважає себе членом сім`ї та вважається утриманцем загиблого військовослужбовця, на отримання грошової допомоги передбачає доведення або факту перебування на повному утриманні загиблого та/або одержання допомоги, що була джерелом для існування.

Відповідно до наданих позивачем документів до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на підтвердження права на отримання грошової допомоги надано: паспорт; ідентифікаційний код; свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ; лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ; довідку про склад сім`ї; довідку про місце поховання ОСОБА_2 ; рішення Горохівського районного суду Волинської області від 29.01.2018 про позбавлення батьківських прав; розпорядження Горохівської районної державної адміністрації Волинської області №87 від 15.03.2018, яким неповнолітньому ОСОБА_2 встановлено статус дитини, позбавленої батьківських піклування; розпорядження Горохівської районної державної адміністрації Волинської області «Про встановлення піклування та призначення піклувальника над дитиною, позбавленою батьківського піклування» від 15.06.2018 № 186 (а.с. 14-30).

Стороною позивача вказано, що ОСОБА_2 , отримувавши грошове забезпечення як військовослужбовець, утримував її, адже через військову агресію позивач втратила постійний заробіток. Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона перебувала на його утриманні позивач ні відповідачу, ні суду не надала.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що сам по собі факт спільного проживання осіб, що не є подружжям чи родичами першого ступеня споріднення (батьки чи діти), обов`язки щодо утримання якими один одного встановлено положеннями Сімейного кодексу України, не може свідчити про проживання таких осіб сім`єю, оскільки для цього слід встановити факт ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків. Будь-яких документів з цього приводу до заяви про призначення одноразової грошової допомоги позивач не надала, хоча і вказує пунктом 5 додатків до заяви довідку про перебування на утриманні у брата (п. 5 повторюється двічі у заяві) (а.с.38).

Будь-які інші документи, які б надавали можливість встановити факт перебування позивача на утриманні загиблого до заяви про призначення одноразової грошової допомоги не додавалися.

Оцінивши надані позивачем документи у їх сукупності, з позиції колегії суддів, суд першої інстанції дійшов належного висновку про обґрунтованість доводів відповідача про недостатність доданих позивачем документів до заяви про призначення одноразової грошової допомоги для визначення її або членом сім`ї або утриманцем померлого.

За таких обставин, відповідач правомірно прийняв рішення про повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання, оскільки такі повноваження йому надані згідно з п. 13 Порядку №975, а позивачем не було подано усіх необхідних документів (зокрема, які б підтверджували перебування її на утриманні загиблого брата або можливість визначення її як члена сім`ї).

Як вірно зауважив відповідач, при цьому, МО України в особі Комісії не було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу.

За умови подання на розгляд комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум необхідних документів, позивач може претендувати на отримання вказаної грошової допомоги.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним викладені відповідачем у п. 13 протоколу засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21.10.2022 за №276 висновки про недостатність документів для встановлення в позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю військовослужбовця ОСОБА_2 та, відповідно правомірність повернення заяви позивача на доопрацювання.

Оскільки фактів відмови чи задоволення заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги не встановлено, суд першої інстанції був позбавленим права вирішувати таке питання замість відповідача, ба більше, відповідне є повноваженнями відповідача. Лише у випадку наявності конкретного рішення або про задоволення заяви, або про відмову у її задоволення (про виплату одноразової грошової допомоги) суд вправі перевіряти правомірність відповідного рішення.

З огляду на зазначене заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

Стосовно процесуальних порушень, на які покликається представник позивача у апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає таке.

Так сторона апелянта вказувала на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам КАС України розглянув справу у спрощеному позовному провадженні без повідомлення та виклику сторін, в той час як матеріали справи викликали необхідність розгляду останньої у загальному провадженні.

Згідно ст. 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною 4 ст. 12 КАС України передбачено випадки, коли розгляд справи здійснюється виключно за правилами загального позовного провадження.

Своєю чергою ця справа не належить до категорії справ, розгляд яких, відповідно до цієї норми, здійснюється виключно за правилами загального позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 12 КАС України, умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

За приписами ст. 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. При цьому, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 257 КАС України, при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Аналізуючи наведені положення процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (ч. 6 ст. 12 КАС України), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (ч. 4 ст. 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 257 КАС України).

З огляду на приписи вказаних норм КАС України і з урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, суд першої інстанції скористався своїм дискреційним повноваженням на віднесення справи до категорії справ незначної складності, оскільки позовні вимоги не належать до вичерпного переліку справ, які повинні розглядатися винятково за правилами загального позовного провадження.

Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи щодо протиправного віднесення судом першої інстанції даної справи до категорії незначних справ є необґрунтованими та не свідчать про помилковість рішення суду першої інстанції про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 66 КАС України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Статтею 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасники справи мають право, у тому числі, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Водночас, приписами ст. 92 КАС України передбачено, що виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання у справі.

Отже, процесуальним законодавством визначено чіткі вимоги до заяви про виклик свідків, які є обов`язковими для врахування сторонами. При цьому, з аналізу наведеної статті слідує, що така заява може бути подана у випадку розгляду справи з викликом сторін за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Провадження у даній справі відкрито та призначено до розгляду, з врахуванням приписів ст.ст. 257, 262 КАС України, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, що, як наслідок, виключає можливість виклику та допиту свідків, вказаних у позовній заяві.

Оцінюючи наведені скаржниками доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, відповідні доводи представника позивача (апелянта) щодо допущення судом першої інстанції порушень процесуального права не знайшли свого підтвердження письмовими доказами, долученими до матеріалів справи та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Бортніка Олексія Юрійовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 червня 2023 року у справі №140/7382/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 06 грудня 2023 року