Справа № 140/6114/23
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року ЛуцькСправа № 140/6114/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Пироги Сергія Степановича, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», інша особа Волинське ОУ АТ Державний ощадний банк України» про визнання протиправними постанов, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Приватного виконавця Пироги Сергія Степановича, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С. щодо відкриття виконавчого провадження ВП №71268609 від 13.03.2023 на підставі виконавчого листа №2-172/10 виданого 14.10.2010 Турійським районним судом; визнання протиправними постанов про основну винагороду приватного виконавця та про витрати виконавчого провадження у мінімальному розмірі; визнання протиправними дій АТ «Державний ощадний банк України» щодо блокування рахунків та зобов`язання розблокувати арештовані рахунки, відновити доступ до цільових коштів, які на них знаходяться; зобов`язання АТ «Державний ощадний банк України» надати документальне підтвердження того, що карткові рахунки відкриті у Турійському відділені Волинського ОУ АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 використовується виключно для зарахування цільових виплат накладення арешту на які заборонено.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця Пироги Сергія Степановича, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання протиправними та скасування постанов, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС у зв`язку із поданням декількох позовних вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2023 ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 у справі № 140/6114/23 скасовано, із зазначенням, що оскільки зібрані у справі матеріали не містять копії позовної заяви, копії постанови про відкриття виконавчого провадження чи копії рішення Турійського районного суду, тому приведені судом доводи щодо порушення правил об`єднання позовних вимог не підтверджені фактичними обставинами справи, а позовні вимоги про зобов`язання скасувати постанови про основну винагороду приватного виконавця та про витрати виконавчого провадження слід розглядати в порядку адміністративного судочинства окружним адміністративним судом. Тому справу направлено для продовження розгляду.

26.11.2023 справа повернулась до Волинського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Пироги Сергія Степановича, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», інша особа Волинське ОУ АТ Державний ощадний банк України» про визнання протиправними постанов, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог, а саме: про визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С. С. щодо відкриття виконавчого провадження ВП №71268609 від 13.03.2023 на підставі виконавчого листа №2-172/10 виданого 14.10.2010 Турійським районним судом, про визнання протиправними дій АТ «Державний ощадний банк України» щодо блокування рахунків та зобов`язання АТ «Державний ощадний банк України» розблокувати арештовані рахунки, відновити доступ до цільових коштів, які на них знаходяться та надати документальне підтвердження того, що карткові рахунки відкриті у Турійському відділені Волинського ОУ АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 використовується виключно для зарахування цільових виплат накладення арешту на які заборонено.

Позовна заява в частині вимог про визнання протиправними постанов про основну винагороду приватного виконавця та про витрати виконавчого провадження у мінімальному розмірі у ВП 71268609 подана особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність та належні повноваження, тому ухвалою від 27.11.2023 в цій частині відкрито провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним виконавцем Пирогою С. С. 13.03.2023 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №71268609 з примусового виконання виконавчого листа №2-172/10 виданого Турійським районним судом, згідно з яким в рахунок погашення наявної перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованості за кредитним договором визначено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 11 495,40 грн.(одинадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять гривень 40 копійок) кредиту, 5 918,32 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот вісімнадцять гривень 32 копійки) процентів за користування кредитом, 2 118,70 грн. (дві тисячі сто вісімнадцять гривень 70 копійок) неустойки, 195,32 грн. (сто дев`яносто п`ять гривень 32 копійки) судового збору та 120 (сто двадцять гривень) витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього: 19 847,74 грн.(дев`ятнадцять тисяч вісімсот сорок сім гривень 74 копійки).

Зазначила, що 13.03.2023 в рамках виконавчого провадження №71268609 відповідачем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 1 984,77 грн та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 500,00 грн.

Вважає, що приватний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом, зокрема, не пересвідчився чи отримана боржником копія по станови про відкриття ВП 71268609, не роз`яснив права та обов`язки сторони виконавчого провадження.

З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити.

Копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 27.11.2023 разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, які були направлені електронною поштою, відповідач отримав, проте відзив на позов не подав. При цьому електронно поштою відповідач на виконання ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі надіслав копії документів з виконавчого провадження.

Згідно із частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, а відтак, справу вирішено на підставі наявних у ній матеріалів.

Щодо строків звернення до суду, частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду у встановлений законом час, в даному випадку протягом десяти днів, від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Предметом спору в даній справі є постанови у ВП №71268609 від 13.03.2023 про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Судом встановлено, що вищевказані постанови були надіслані позивачу 17.03.2023, що підтверджується квитанцією про поштове відправлення.

З відтиску штампа вхідної кореспонденції Волинського окружного адміністративного суду вбачається, що позовна заява надійшла в суд 10.04.2023 за допомогою системи Електронний суд, а відтак, позивачем не пропущено строк звернення до суду.

У судове засідання, призначене на 11:00 05.12.2023 сторони не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. При цьому, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Частиною дев`ятою статті 205 КАС України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, оскільки неприбуття у судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, перевіривши доводи позивача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Частина 1 статті 5 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.

Згідно частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Судом встановлено, що рішенням Турійського районного суду Волинської області від 24.09.2010 в справі №2-172/10 задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення 19 532 грн. 42 коп. боргу за кредитним договором повністю: стягнуто з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», рахунок № 0, МФО 380537, , 11 495 (одинадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн. 40 коп. кредиту, 5 918 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) грн. 32 коп. процентів за користування кредитом, 2118 (дві тисячі сто вісімнадцять) грн. 70 коп. неустойки, 195 (сто дев`яносто п`ять) грн. 32 коп. судового збору та 120 (сто двадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього 19 847 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сорок сім) грн. 74 коп.

На виконання вищевказаного рішення, Турійським районним судом Волинської області 14.10.2010 виданий виконавчий лист №2-172/10.

13.03.2023 приватним виконавцем Пирогою С. С. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №71268609 з примусового виконання виконавчого листа №2-172/10 виданого Турійським районним судом, згідно з яким в рахунок погашення наявної перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованості за кредитним договором визначено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 11 495,40 грн.(одинадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять гривень 40 копійок) кредиту, 5 918,32 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот вісімнадцять гривень 32 копійки) процентів за користування кредитом, 2 118,70 грн. (дві тисячі сто вісімнадцять гривень 70 копійок) неустойки, 195,32 грн. (сто дев`яносто п`ять гривень 32 копійки) судового збору та 120 (сто двадцять гривень) витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього: 19 847,74 грн.(дев`ятнадцять тисяч вісімсот сорок сім гривень 74 копійки).

Крім того, 13.03.2023 в рамках виконавчого провадження №71268609 відповідачем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 1 984,77 грн та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 500,00 грн.

Вважаючи постанови від 13.03.2023 у ВП №71268609 про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження такими, що порушують її права та інтереси, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» (Закон №1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016).

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Зазначеною нормою Закону №1404-VІІІ вказано на порядок виконання та правового регулювання саме виконавчих дій, а не виконавчого провадження.

З урахуванням пункту 7 розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404-VІІІ кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження має вчинятися (прийматися) на підставі того нормативно-правового акта, під час дії якого вона була розпочата.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Приписами абзацу другого частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ, частини четвертої статті 27 №1404-VIII визначено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII (тут і надалі в редакції, чинній на час прийняття спірної постанов, тобто, станом на 15.07.2021) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. В такій редакції частина друга статті 27 названого Закону діє з 28.08.2018 у зв`язку із набранням чинності Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання (далі Закон №2475-VIII).

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною третьою статті 45 Закону №1404-VIII визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02.06.2016 № 1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі - № 1403-VIII).

Статтею 31 Закону № 1403-VIII врегульовано питання винагороди приватного виконавця та авансування витрат виконавчого провадження.

Згідно з частинами першою, другою статті 31 Закону № 1403-VII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Частиною третьою статті 31 Закону № 1403-VII визначено, що основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта статті 31 Закону № 1403-VII). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина п`ята статті 31 Закону № 1403-VII).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону № 1403-VII).

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина сьома статті 31 Закону № 1403-VII).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 (в редакції станом на час винесення оскаржуваної постанови) приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом №1404-VIII одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Разом з тим, приватний виконавець зобов`язаний одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження прийняти постанову про стягнення основної винагороди, в якій навести розрахунок останньої та порядок її стягнення. Така постанова виноситься незалежно від початку примусового виконання. У постанові про стягнення основної винагороди зазначається її розмір, виходячи з усієї суми стягнення за виконавчим документом або вартості майна, що підлягає передачі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення. При цьому, при винесені постанови про відкриття та на її підставі постанови про стягнення основної винагороди виконавець позбавлений можливості визначити таку винагороду в розмірі іншому ніж 10 відсотків, суми, що підлягає примусовому стягненню.

Судом встановлено, що приватним виконавцем Пирогою С. С. 13.03.2023 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №71268609 з примусового виконання виконавчого листа №2-172/10 виданого Турійським районним судом, згідно з яким в рахунок погашення наявної перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованості за кредитним договором визначено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 11 495,40 грн.(одинадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять гривень 40 копійок) кредиту, 5 918,32 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот вісімнадцять гривень 32 копійки) процентів за користування кредитом, 2 118,70 грн. (дві тисячі сто вісімнадцять гривень 70 копійок) неустойки, 195,32 грн. (сто дев`яносто п`ять гривень 32 копійки) судового збору та 120 (сто двадцять гривень) витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, а всього: 19 847,74 грн.(дев`ятнадцять тисяч вісімсот сорок сім гривень 74 копійки).

Одночасно з вказаною постановою на виконання вимог статті 27 Закону №1404-VIII в цьому ж виконавчому провадженні винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 1 984,77 грн та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 500,00 грн.

Разом з тим, визначаючись із розрахунком суми винагороди, що підлягає стягненню в межах даного виконавчого провадження суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця (частина шоста статті 48 Закону № 1404-VIII).

У даному випадку відповідачем суму основної винагороди визначено у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, а саме: 1 984,77 грн (19 847,74 грн х 10%).

При цьому, при винесені постанови про відкриття та на її підставі постанови про стягнення основної винагороди виконавець позбавлений можливості визначити таку винагороду в розмірі іншому ніж 10 відсотків, суми, що підлягає примусовому стягненню.

А відтак вказана постанова є правомірною та такою, що цілком відповідає вимогам Законів України Про виконавче провадження та Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

З вказаних правових норм слідує, що виконавчий збір є обов`язковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, та його розмір становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не з фактично стягнутої суми. Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

У розглядуваному випадку виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-172/10 виданого 14.10.2010 Турійським районним судом Волинської області відкрите 13.03.2023, а водночас з відкриттям відповідач на виконання ч. 4 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження правомірно виніс постанову у ВП №71268609 від 13.03.2023 про стягнення з боржника основної винагороди.

Не підлягає також до задоволення позовна вимога про скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 13.03.2023 ВП № 71268609 з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 42 Закону України Про виконавче провадження кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Види та розміри витрат виконавчого провадження затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5. Зокрема, до витрат виконавчого провадження відносяться: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку; 3) послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій; 4) послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 5) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 6) послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; 7) банківські послуги при операціях з іноземною валютою; 8) сплата судового збору; 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII Про виконавче провадження плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем 13.03.2023 правомірно відповідно до статті 42 Закону України Про виконавче провадження винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 500 грн.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця Пироги С. С. про визнання протиправними та скасування постанов у ВП №71268609 про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження слід відмовити, оскільки відповідач приймаючи оскаржувані постанови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України Про виконавче провадження та Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Суд також вважає безпідставним посилання позивача на те, що приватний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом, а саме: не пересвідчився чи отримана боржником копія по станови про відкриття ВП 71268609, не роз`яснив права та обов`язки сторони виконавчого провадження, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 31 Закону № 1403-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

З наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження №71268609, які досліджені судом, а саме: рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 25.03.2023, яке підписане позивачем, вбачається, що ОСОБА_2 отримані постанова про відкриття ВП 71268609 від 13.03.2023, бланк декларації про доходи та майно боржника та пам`ятка про права та обов`язки.

З огляду на наведене, на переконання суду, приватний виконавець Пирога С.С. діяв із дотриманням вимог ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову відсутні підстави для відшкодування позивачу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 268, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця Пироги Сергія Степановича про визнання протиправними та скасування постанов у ВП №71268609 від 13.03.2023 про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 287 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.Ф. Костюкевич