Справа № 500/6011/23
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/6011/23

05 грудня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за лютий (01-28.02.2023) та березень (01-11.03.2023) 2023 року,

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за лютий (01-28.02.2023) та березень (01-11.03.2023) 2023 року,

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період вересня 2022 року (з 01 по 30.09.2022),

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період вересня 2022 року (з 01 по 30.09.2022).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 по особовому складу від 30 березня 2023 року №33-РС, звільнений з військової служби у запас відповідно до абзацу третього підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативною комісії закладу охорони здоров`я, та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2023 №92 з 02 квітня 2023 року виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

В період з 05.07.2022 по 17.11.2022 та з 12.03.2023 по 02.04.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України перебуваючи у АДРЕСА_1 , на підставі бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 30.06.2022 №4576, бойового розпорядження Угруповання Військ "Захід" від 01.07.2022 №22БР (1454/428Т), бойового розпорядження командира НОМЕР_3 обр ТрО №56БР від 01.07.2022, бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 від 05.07.2022 №194/ТРО, бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2022 №1495/214дск/ КСП, витягу з журналу бойових дій від 28.06.2022 інвентарний номер №6 ДСК., що підтверджується довідкою від 07.04.2023 №277.

Відтак, у зв`язку з безпосередньою участю в бойових діях або забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, набув право на отримання додаткової винагороди, у розмірі 30000 грн, та у розмірі, збільшеному до 100000 грн, в розрахунку на місяць, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 за періоди з 05.07.2022 по 17.11.2022 року та з 12.03.2023 по 02.04.2023 року. Але, позивачу не в повній мірі нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода у розмірі, 30000 грн та збільшеному до 100000 грн, в розрахунку на місяць, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №168 від 28.02.2022. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування тане виплати додаткової винагороди. Вказує, що нормами постанови КМУ №168, встановлено безумовне право позивача на отримання вказаної додаткової грошової винагороди у розмірі 30000 та 100000 грн.

Ухвалою суду від 22.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

04.10.2023 від військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію аргументував тим, що командир підрозділу не включив позивача до числа військовослужбовців, яких слід включити до наказу про виплату додаткової винагороди за вересень 2022 року, керуючись вимогою пункту 9.8 окремого дорученням Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022.

Так, на підставі рапорту видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.09.2022 №198 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за вересень 2022 року". Згідно із пунктом 4 вказаного наказу було наказано не виплачувати додаткову винагороду за період находження військовослужбовців на лікуванні, не пов`язаному з участю в бойових діях, відпустках, з інших причин додаткову винагороду в розмірі 30000 (тридцять тисяч) і 100000 (сто тисяч) грн 00 копійок в розрахунку на місяць за вересень 2022 року, відповідно до додатку 4 до цього наказу. У додаток 4 до наказу був включений позивач, із приміткою: "не виплачується, за вживання алкогольних напоїв в службовий час (рапорт командира роти від 29.09.2022 №1538)".

У подальшому, за результатами проведеного службового розслідування, офіцером морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 було складено акт підсумків службового розслідування за вх. №299 від 12.10.2022, висновками якого підтверджено перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння. Службовим розслідуванням було виявлено у діях позивача порушення вимог ст. ст. 11, 13, 16,49,127, 128,241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (зі змінами), вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (зі змінами). Було запропоновано на підставі статті 45, керуючись статтями 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення "сувора догана", а також позбавити премії за вересень 2022 року в повному обсязі та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

На підставі вищевказаних висновків службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з основної діяльності) №159 від 12.10.2022. Ним було притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана", і позбавлено премії за вересень 2022 року в повному обсязі та додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

Також позивач за період з 01 лютого по 11 березня 2023 року не виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), і отже, права на додаткову винагороду у розмірі 30000 грн за зазначений період не мав виходячи з пункту 2-1 Постанови №168 та пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260. З огляду на зазначене, позивач правомірно та обґрунтовано не був включений до відповідних рапортів командира підрозділу та наказів командира військової частини на виплату додаткової винагороди за відповідний період.

Також у поданому відзиві відповідач зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, стосовно чого суд зазначає таке.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини першої статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або ж іншими законами.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спірних правовідносин у даній справі є незгода позивача з розміром виплаченого грошового забезпечення за період проходження військової служби за період з 01.09.2022 по 30.09.2022 та за період з 01.02.2023 по 11.03.2023.

Суд звертає, увагу, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебували на публічній (військовій) службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці при визначенні її розміру. Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками позовної давності.

Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України від 01.07.2022 №2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю. Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Так, вищезазначеним Законом України від 01.07.2022 №2352-IX частину першу та другу статті 233 Кодексу законів про працю України було викладено у наступній редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)."

Таким чином, шляхом внесенням до статті 233 Кодексу законів про працю України вказаних змін, законодавець увів процесуальні строки для звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати.

При цьому, слід вказати, що частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України передбачає загальний строк для звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору, а частина друга статті 233 Кодексу законів про працю України загальний строк для звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

Однак, пункт 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України передбачає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відтак, з урахуванням терміну дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тримісячний процесуальний строк на звернення з даним позовом до суду закінчився 01 жовтня 2023 року (після спливу трьох місяців від дати припинення дії карантину).

Разом з тим, до суду з даним позовом за захистом свого права на виплату належного грошового забезпечення за період проходження служби з 01.09.2022 по 30.09.2022 та за період з 01.02.2023 по 11.03.2023, позивач звернувся 19.09.2023.

Вказане свідчить що позивачем не пропущено тримісячний процесуальний строк на звернення до суду, передбаченого статтею 233 КЗпП України.

Ухвалою суду від 11.10.2023 клопотання представника відповідача військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи №500/6011/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії в порядку загального позовного провадження - залишено без задоволення.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

27.02.2022 солдат запасу ОСОБА_1 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його було направлено для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_1 , яка підпорядковується в/ч НОМЕР_2 та належить до Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Пунктом 1.31 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №4 від 27.02.2022 на виконання мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022 №32/321/501/13т позивача відповідно до мобілізаційного плану зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, та призначено на посаду стрільця 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 .І

30.03.2023 командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ по особовому складу від 30.03.2023 №33-PC, яким наказано позивача звільнити з військової служби у запас відповідно до абз. 3 пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (зі змінами): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативною комісії закладу охорони здоров`я.

Пунктом 4.96 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №90 від 31.03.2023 відповідно до директив Головнокомандувача ЗС України від 06.02.2023 №Д-321/13/ДСК та від 20.02.2023 №Д-321/18/ДСК "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2023 році", удосконалення організаційно-штатних структур військових частин регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_2 " та переліку змін до штату №05/195-01 - військова частина НОМЕР_1 - з 31 березня 2023 року позивача увільнено від займаної посади та призначено на посаду стрільця-снайпера 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти в/ч НОМЕР_1 .

02.04.2023 позивачем було подано рапорт (вх. № 1576 від 02.04.2023 року), відповідно до якого він доповів, що справи та посаду здав, претензій до військової частини НОМЕР_1 на день звільнення не має.

Згідно з п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №92 від 02.04.2023 позивача з 02.04.2023 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Чортківського РТЦК та СП.

Командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) №185 від 29.09.2022, яким призначено службове розслідування щодо перебування на військовій службі у стані сп`яніння, яке доручено провести офіцеру морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_2 .

На підставі рапорту видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.09.2022 №198 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за вересень 2022 року". Згідно із пунктом 4 вказаного наказу було наказано не виплачувати додаткову винагороду за період находження військовослужбовців на лікуванні, не пов`язаному з участю в бойових діях, відпустках, з інших причин додаткову винагороду в розмірі 30000 (тридцять тисяч) і 100000 (сто тисяч) грн 00 копійок в розрахунку на місяць за вересень 2022 року, відповідно до додатку 4 до цього наказу. У додаток 4 до наказу був включений позивач, із приміткою: "не виплачується, за вживання алкогольних напоїв в службовий час (рапорт командира роти від 29.09.2022 №1538)".

За результатами проведеного службового розслідування, офіцером морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 було складено акт підсумків службового розслідування за вх. №299 від 12.10.2022, висновками якого підтверджено перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння. Службовим розслідуванням було виявлено у діях позивача порушення вимог ст. ст. 11, 13, 16,49,127, 128,241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (зі змінами), вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (зі змінами). Було запропоновано на підставі статті 45, керуючись статтями 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення "сувора догана", а також позбавити премії за вересень 2022 року в повному обсязі та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

На підставі вищевказаних висновків службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з основної діяльності) №159 від 12.10.2022. Ним було притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана", і позбавлено премії за вересень 2022 року в повному обсязі та додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

01.03.2023 до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт командира 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 (вх. №685 від 01.03.2023), в якому командир підрозділу включив позивача до числа військовослужбовців, які не підлягають включенню до наказу про виплату додаткової винагороди за лютий 2023 року, керуючись вимогою п. 2 розділу XXXIV Порядку №260, із зазначенням примітки "лікування".

На підставі вказаного рапорту було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.03.2023 №62 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за лютий 2023 року". Згідно із пунктом 8 вказаного наказу було наказано не виплачувати особовому складу військової частини, який знаходиться в ППД (н.п. Білобожниця), на лікарняному та у відпустках, додаткову винагороду в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн 00 коп. та/або 100000 (сто тисяч) грн 00 коп. в розрахунку на місяць, пропорційно часу проходження служби за лютий 2023 року, відповідно до додатку 9 до цього наказу наступним військовослужбовцям,

У свою чергу, у додаток 9 до наказу був включений позивач, із приміткою: 01.02.2023-лікування; 02.02.2023 - 06.02.2023 - ППД; 07.02.2023 - 21.02.2023 - ВЛК; 22.02.2023 - 28.02.2023 - лікування.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.03.2023 №71 позивач прибув 12 березня 2023 року з комунального некомерційного підприємства "Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни" (м. Чернівці) і приступив до виконання своїх службових обов`язків. Підстава: виписний епікриз №680 від 09.03.2023. Згідно виписного епікризу позивач лікувався від серцево-судинних захворювань. Лікування не було пов`язано із жодним пораненням (бойовою травмою).

01.04.2023 до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт командира 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 (вх. № 1566 від 01.04.2023 року), в якому командир підрозділу включив позивача до числа військовослужбовців, які мають право на виплату додаткової винагороди за березень 2023 року в розмірі 100000 гривень за період з 12.03.2023 по 31.03.2023. За період з 01.03.2023 по 11.03.2023 року командир підрозділу не включив позивача до рапорту, керуючись вимогою п. 2 розділу XXXIV Порядку №260.

На підставі вказаного рапорту було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.04.2023 №109 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за березень 2023 року". Згідно із пунктом 6 вказаного наказу було наказано не виплачувати особовому складу військової частини, який знаходиться в ППД (н.п. Білобожниця), на лікарняному та у відпустках, додаткову винагороду в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн 00 коп. та/або 100000 (сто тисяч) грн 00 коп. в розрахунку на місяць, пропорційно часу проходження служби за березень 2023 року, відповідно до додатку 8 до цього наказу наступним військовослужбовцям.

У додаток 8 до наказу був включений позивач за період з 01.03.2023 по 11.03.2023 року, із приміткою "лікування".

Вважаючи бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану, за лютий (01-28.02.2023) та березень (01-11.03.2023) 2023 року протиправною позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість бездіяльності, дій відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Як визначено статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Положення статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначають, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Частинами першою - четвертою статті 9 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно пунктів 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Згідно із Інструкцією "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України", затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України 25 червня 2018 року №558 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 р. за №854/32306, грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168).

Абзацом першим пункту 1 Постанови №168 (у первинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно з пунктом 5 Постанови №168 ця постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Тобто відповідно до пункту 1 Постанови №168 відповідна додаткова винагорода виплачується лише у період дії воєнного стану щомісячно, а тому вона відноситься до одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців.

У подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України №217 від 07.03.2022, №350 від 22.03.2022, №400 від 01.04.2022, №754 від 01.07.2022, №793 від 07.07.2022, №1066 від 27.09.2022, №1146 від 08.10.2022, №43 від 20.01.2023.

Так, підставою для виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн Постановою №168 (у первинній редакції) було визначено лише наявність дії воєнного стану у відповідному місяці, за який вона виплачується.

Для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн абзацом першим пункт 1 Постанови №168 (у первинній редакції) встановлено обов`язкові альтернативні підстави: або безпосередня участь у бойових діях; або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 №400 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168" затверджено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, якими розширено коло осіб, яким виплачується додаткова винагорода у розмірі до 100000 грн, шляхом доповнення пункту 1 Постанови №168 абзацами такого змісту:

"Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла)".

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168" Постанову №168 доповнено пунктом 21 такого змісту:

"21. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.".

Порядок і умови виплати цієї допомоги військовослужбовцям у Збройних Силах України визначено наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 "Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", який набрав чинності 31.01.2023.

Отже, у період з 24.02.20222 по 31.01.2023 додаткова винагорода, як одноразовий додатковий вид грошового забезпечення, у розмірі до 100000,00 грн підлягала виплаті військовослужбовцям Збройних Сил України, які проходять військову службу безпосередньо у військових частинах, відповідно до абзацу першого пункту 1 Постанови №168 лише у випадках: або безпосередньої їх участі у бойових діях; або у забезпеченні ними здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Поряд з цим, на період дії спірних правовідносин законодавством не було визначено, які документи підтверджують участь військовослужбовців Збройних Сил України у бойових діях чи у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Відповідно до пункту 14 розділу 34 наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які зокрема вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальником).

Згідно пункту 17 Розділу І "Загальні положення" Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

25.03.2022 року Міністром оборони України було прийнято рішення №248/1298 з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, пунктом 10 якого встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн або 30000,00 грн не включаються, зокрема, ті військовослужбовці які перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння за місяць, у якому здійснено таке правопорушення.

В подальшому, 23.06.2022 Міністром оборони України з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 прийнято окреме доручення Міністра оборони України №912/з/29.

Відповідно до підпункту 9.8 пункту 9 окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2023 до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень, передбачено не включати військовослужбовців, які вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий так і у позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, якому здійснене таке правопорушення, оголошеного наказом командира (начальника).

Аналізуючи наведені норми, суд вказує на те, що перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння військовослужбовці не включається до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 гривень або 30000,00 гривень, за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальником).

Як встановлено судом командиром військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) видано наказ від 30.09.2022 №198 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за вересень 2022 року". Згідно із пунктом 4 вказаного наказу було наказано не виплачувати додаткову винагороду за період находження військовослужбовців на лікуванні, не пов`язаному з участю в бойових діях, відпустках, з інших причин додаткову винагороду в розмірі 30000 (тридцять тисяч) і 100000 (сто тисяч) грн 00 копійок в розрахунку на місяць за вересень 2022 року, відповідно до додатку 4 до цього наказу. У додаток 4 до наказу був включений позивач, із приміткою: "не виплачується, за вживання алкогольних напоїв в службовий час (рапорт командира роти від 29.09.2022 №1538)".

За результатами проведеного службового розслідування, офіцером морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 було складено акт підсумків службового розслідування за вх. №299 від 12.10.2022, висновками якого підтверджено перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння. Службовим розслідуванням було виявлено у діях позивача порушення вимог ст. ст. 11, 13, 16,49,127, 128,241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (зі змінами), вимог статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (зі змінами). Було запропоновано на підставі статті 45, керуючись статтями 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення "сувора догана", а також позбавити премії за вересень 2022 року в повному обсязі та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

На підставі вищевказаних висновків службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з основної діяльності) №159 від 12.10.2022, яким притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності, накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана", і позбавлено премії за вересень 2022 року в повному обсязі та додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

Суд не погоджується з твердженням представника позивача про те, що виключно єдиним нормативно-правовим актом для регулювання виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану є лише сама постанова Кабінету Міністрів України №168, так як саме з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Міністерством оборони України прийнято окреме доручення Міністра оборони України №912/з/29.

Разом з тим, суд ще раз вказує на те, що вказане окреме доручення, а також наказ Міністра оборони України №248/1298 видані з метою виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (із змінами) та з метою врегулювання виплат військовослужбовцям. На даний час є чинними та ніким не скасовані.

Судом також встановлено, що 01.03.2023 до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт командира 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 (вх. №685 від 01.03.2023), в якому командир підрозділу включив позивача до числа військовослужбовців, які не підлягають включенню до наказу про виплату додаткової винагороди за лютий 2023 року, керуючись вимогою п. 2 розділу XXXIV Порядку №260, із зазначенням примітки "лікування".

На підставі вказаного рапорту було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 02.03.2023 №62 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за лютий 2023 року". Згідно із пунктом 8 вказаного наказу було наказано не виплачувати особовому складу військової частини, який знаходиться в ППД (н.п. Білобожниця), на лікарняному та у відпустках, додаткову винагороду в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн 00 коп. та/або 100000 (сто тисяч) грн 00 коп. в розрахунку на місяць, пропорційно часу проходження служби за лютий 2023 року, відповідно до додатку 9 до цього наказу наступним військовослужбовцям,

У свою чергу, у додаток 9 до наказу був включений позивач, із приміткою: 01.02.2023-лікування; 02.02.2023 - 06.02.2023 - ППД; 07.02.2023 - 21.02.2023 - ВЛК; 22.02.2023 - 28.02.2023 - лікування.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.03.2023 №71 позивач прибув 12 березня 2023 року з комунального некомерційного підприємства "Чернівецький обласний госпіталь ветеранів війни" (м. Чернівці) і приступив до виконання своїх службових обов`язків. Підстава: виписний епікриз №680 від 09.03.2023. Згідно виписного епікризу позивач лікувався від серцево-судинних захворювань. Лікування не було пов`язано із жодним пораненням (бойовою травмою).

01.04.2023 до військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт командира 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 (вх. № 1566 від 01.04.2023 року), в якому командир підрозділу включив позивача до числа військовослужбовців, які мають право на виплату додаткової винагороди за березень 2023 року в розмірі 100000 гривень за період з 12.03.2023 по 31.03.2023. За період з 01.03.2023 по 11.03.2023 року командир підрозділу не включив позивача до рапорту, керуючись вимогою п. 2 розділу XXXIV Порядку №260.

На підставі вказаного рапорту було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.04.2023 №109 "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за березень 2023 року". Згідно із пунктом 6 вказаного наказу було наказано не виплачувати особовому складу військової частини, який знаходиться в ППД (н.п. Білобожниця), на лікарняному та у відпустках, додаткову винагороду в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн 00 коп. та/або 100000 (сто тисяч) грн 00 коп. в розрахунку на місяць, пропорційно часу проходження служби за березень 2023 року, відповідно до додатку 8 до цього наказу наступним військовослужбовцям.

У додаток 8 до наказу був включений позивач за період з 01.03.2023 по 11.03.2023 року, із приміткою "лікування".

Окрім цього, відповідно до пункту 3 Окремого доручення, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, визначається на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій, рапорту командиру підрозділу.

Таким чином, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 та Окремого доручення Міністра оборони України, питання виплати додаткової грошової винагороди залежить від визначення відповідними командирами факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Зазначене визначення повинно бути відповідним чином оформлено належними документами: рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням).

Ніким іншим, окрім командування відповідної військової частини, питання безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, підтверджено бути не може.

В цій справі, встановлено, що документи передбачені пунктом 3 Окремого доручення про безпосередню участь позивача у бойових діях, за спірні періоди, військовою частиною не складалися, накази командира військової частини про виплату додаткової грошової винагороду в розмірі 30000 гривень або 100000 гривень, стосовно позивача не виносилися.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

При цьому суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: с. Косів, Тернопільська область, Чортківський район, 48511, РНОКПП: НОМЕР_5 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.