Справа № 179/1941/23
Суддя: Чорна А. О.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Чорної А.О.,

за участю секретаря судового засідання Хорольської І.П.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа - поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Новомосковського районного відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області Вороновський Владислав Юрійович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Салтисюк Ю.В., звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа - поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Новомосковського районного відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області Вороновський Владислав Юрійович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтований тим, що 02.11.2023 року працівником поліції винесено постанову про накладання адміністративного стягнення на позивача, згідно якої позивача визнано винним за ст. 121-3 ч. 1 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 02.11.2023 року в 10 годин 35 хвилин на автодорозі Магдалинівка Дмухайлівка ОСОБА_1 керував транспортним засобом без номерного знаку та без реєстраційного документа на транспортний засіб, чим порушив п. 2.9 в та п. 2.1 а ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Позивач вважає, що постанова є незаконною та підлягаю скасуванню з наступних підстав.

В оскаржуваній постанові працівник поліції зазначив, що ОСОБА_1 порушив п. 2.1 а ПДР України, а саме: водій повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Вказані доводи працівника поліції не відповідають дійсності, так як позивач керував колісним трактором на підставі наявного у нього посвідчення тракториста машиніста, відповідно до якого позивачу дозволено керування усіма типами колісних тракторів. Факт наявності посвідчення на право керування транспортним засобом підтверджено і працівником поліції, який у постанові вказав назву, серію, номер і дату документу.

Працівником поліції при складанні постанови не встановлено марку транспортного засобу, на якому рухався позивач.

Відповідачем були грубо порушені норми ст.ст. 278, 279, 280 КУпАП.

Позивач просить суд скасувати постанову БАВ № 051272 від 02.11.2023 року, винесену поліцейським офіцером громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Новомосковського районного відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області Вороновським Владиславом Юрійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121-3 КУпАП у виді штрафу в сумі 1 190 грн. та провадження по справі закрити, стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою судді від 14.11.2023 року відкрито провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа - поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Новомосковського районного відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області Вороновський Владислав Юрійович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

23.11.2023 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки вважає постанову про накладання адміністративного стягнення законною та складеною з урахуванням норм діючого законодавства. Постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 121-3 ч. 1 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова від 22.10.2023 року відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та складена з дотриманням вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Посилаючись на п. 2.9 в ПДР України та ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, відповідач вважає, що у діях позивача вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн., то відповідач вважає, що позивачем не надано до суду належних доказів щодо сплати позивачем витрат, не надано розрахунку понесених витрат із зазначенням детального опису виконаних робіт, часу, витраченого на виконання послуг адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

23.11.2023 року представник відповідача надав до суду клопотання про стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 1000 грн., які відповідають критеріям, визначеним ч. 5 ст. 134 КАС України та які підтверджуються наданими доказами.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, просив позов задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав відзив на позовну заяву, в якому просив справу розглянути за відсутності представника відповідача.

Третя особа - поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Новомосковського районного відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області Вороновський Владислав Юрійович у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Проаналізувавши надані документи та докази, суд, приходить до наступного

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема ч. 1 статті 121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, ч. 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В судовому засіданні встановлено, що постановою про накладання адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 051272 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП за те, що 02.11.2023 року в 10 годин 35 хвилин на автодорозі Магдалинівка Дмухайлівка ОСОБА_1 керував транспортним засобом без номерного знаку та без реєстраційного документа на транспортний засіб, чим порушив п. 2.9 в та п. 2.1 а ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. (а.с. 9).

Згідно п. 2.1 а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно п. 2.9 в. ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Частиною 1 статті 121-3 КУпАП передбачено, що керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, необхідною умовою для притягнення водія до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121-3 КУпАП, у даному випадку, є: керування або експлуатація транспортного засобу:

1)без номерних знаків;

2)з номерним знаком, що не належить даному ТЗ або не відповідає встановленим вимогам та зразкам;

3)якщо номера встановлені не у відведеному для цього місці, є перевернутими чи не освітлюються, закриті іншими предметами, в тому числі і прозорими;

4)якщо на номерні знаки нанесено покриття, що перешкоджає їх ідентифікації;

5)за забруднені номера, якщо забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номеру з відстані 20 метрів;

6)за умисне приховування номерного знаку.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Позивач, заперечує проти правомірності винесеної постанови та зазначив, що факт пред`явлення позивачем посвідчення водія зафіксований у самій постанові та позивачем не було порушення п. 2.1 а ПДР.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Однак, в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.

Судом встановлено, що згідно посвідчення тракториста машиніста НОМЕР_1 від 03.06.2004 року позивачу ОСОБА_1 видано посвідчення тракториста машиніста на категорію А, В. (а.с. 10-11).

Так, згідно змісту оскаржуваної постанови вбачається, що поліцейським у графі «документи, що посвідчують особу» зазначено посвідчення тракториста машиніста серії НОМЕР_1 , виданого 03.06.2004 року.

Судом було досліджено матеріали відеофіксації, із яких вбачається, що позивачем було надано поліцейському посвідчення водія тракториста машиніста, а тому порушення позивачем п. 2.1 а ПДР судом не встановлено.

Судом встановлено, що у фабулі викладеного в оскаржуваній постанові правопорушення відповідачем не зазначено відсутність у позивача посвідчення водія, але відповідачем кваліфіковані дії позивача, як порушення п. 2.1 а ПДР, відповідно до якої водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Разом з цим, у фабулі викладеного в оскаржуваній постанові правопорушення відповідачем зазначено, що у позивача був відсутній реєстраційний документ на транспортний засіб, тобто дії позивача необхідно було кваліфікувати за п. 2.1 б ПДР.

Відповідно до п. 2.1 б ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не вірно кваліфікував дії позивача.

Слід зазначити, що порушення п. 2.1 а ПДР не передбачає відповідальність за частиною 1 статті 121-3 КУпАП.

Як свідчить спірна постанова, вона прийнята на підставі порушення позивачем пункту 2.1 а ПДР, тобто за порушення, яке він не вчиняв, оскільки порушив позивач пункт 2.1 б ПДР.

Відповідальність за порушення п. 2.1.а ПДР передбачена частиною 1 статті 126 КУпАП, разом з цим, відповідачем дії позивача кваліфіковані за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, таким чином, суд вважає, що поліцейський допустив неправильну кваліфікацію правопорушення, вчиненого позивачем.

Помилка правової кваліфікації не є формальними недоліками постанови, а свідчить про притягнення до відповідальності за вчинення іншого правопорушення.

Отже, в межах даної справи, наявні недоліки саме змісту постанови, а не її форми.

Підсумовуючи, суд вважає, що неправильна кваліфікація порушення зумовлює складення постанови за неналежне порушення і, відповідно, відсутність постанови за вчинене правопорушення.

У судовому засіданні встановлено, що позивачем дійсно було порушено п. 2.9 в ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, оскільки позивач керував транспортним засобом без номерного знака, що підтверджується відео фіксацією з нагрудної боді камери поліцейського.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження правомірності прийняття спірної постанови, відповідачем було подано до суду відеозапис.

Разом з цим, у судовому засіданні при дослідженні матеріалів відеофіксації з нагрудної боді камери поліцейського не вбачається, що поліцейським було проведено по суті розгляд справи, що позивачу було роз`яснено причину зупинки транспортного засобу, роз`ясненні права, передбачені КУпАП, з`ясовано чи є у особи клопотання.

Суд зазначає, що дотримання уповноваженою особою (поліцейським) приписів ст. 268 КУпАП є обов`язковою складовою, яка обумовлює правомірність прийняття постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, в судовому засіданні були відтворені та дослідженні матеріали відео фіксації з нагрудної боді камери поліцейського, з якої не вбачається,що позивачу при розгляді справи відповідачем були роз`ясненні його права, взагалі матеріали відеофіксації не містять доказів розгляду справи по суті, а відео фіксація з нагрудної боді камери поліцейського містить лише факт підписання позивачем постанови.

Зі змісту наведеного відеозапису, який досліджено судом, вбачається, що на останньому відсутня фіксація процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Інших доказів, які б підтверджували дотримання відповідачем приписів ст. 268 КУпАП при прийнятті спірної постанови, останнім до суду подано не було.

Діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Суд зазначає, що враховуючи те, що предметом оскарження у даній справі є постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, що складена відповідачем у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, то, з урахуванням положень ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення та дотримання встановленої чинним законодавством процедури (порядку) розгляду справи певної категорії, нормами чинного процесуального законодавства покладено саме на суб`єкта владних повноважень, тобто на відповідача у даній справі.

Так, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Водночас, лише встановлений факт вчинення особою правопорушення, який зафіксований належними та допустимими доказами, та за умови дотримання процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, може свідчити про правомірність та обґрунтованість рішень суб`єктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідачем під час розгляду даної справи, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не надано суду жодних доказів, які б свідчили про дотримання відповідачем процедури розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за результатами якого винесено спірну постанову.

Отже враховуючи те, що у справах даної категорії обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення покладено на суб`єкта владних повноважень, суд констатує те, що у спірному випадку суб`єктом владних повноважень не було доведено дотримання прав позивача та процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що не дозволяє стверджувати про правомірність оскаржуваної постанови.

Порушення прав особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності та порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, є окремою підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Такий висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду, викладеній у ряді постанов.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд дійшов висновку, що спірна постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була прийнята відповідачем з порушенням приписів чинного законодавства та підлягає скасуванню, а провадження, з урахуванням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1-3 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (ст. 1 вищевказаного Закону).

За приписами ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Крім того, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. (Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 «Щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції»).

Так, на підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії договору про надання про надання правової допомоги від 09.11.2023 року, додаткової угоди від 23.11.2023 року до договору про надання правової допомоги від 09.11.2023 року, акт про прийняття передачі наданих послуг від 23.11.2023 року, довідка про отримання від позивача готівкові грошові кошти у розмірі 1 000 грн.

Пунктом 1 додаткової угоди від 23.11.2023 до договору про надання правової допомоги передбачено, що за надання правової допомоги клієнту сторонами узгоджено фіксовану вартість гонорару у розмірі 1 000, 00 грн.

Таким чином судом встановлено, що позивач отримав правничу допомогу та поніс витрати в сумі 1 000, 00 грн.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони допускається виключно у випадках, визначених Законом, та можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути не лише доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 31.07.2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19).

Враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, слід дійти висновку про необхідність стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 8, 9, 20, 22, 72, 77, 139, 229, 241-246, 250, 268, 269, 271, 272, 286 КАС України, ст.ст. 1, 7, 222, 251, 278, 280, 283, 288 КУпАП, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа - поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Новомосковського районного відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області Вороновський Владислав Юрійович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову БАВ № 051272 від 02.11.2023 року, винесену поліцейським офіцером громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Новомосковського районного відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області Вороновським Владиславом Юрійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121-3 КУпАП у виді штрафу в сумі 1190 грн.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 536,80 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, , юридична адреса: вул. Троїцька, буд. 20 А, м. Дніпро Дніпропетровська область, 49101.

Третя особа: поліцейський офіцер громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Новомосковського районного відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області Вороновський Владислав Юрійович, адреса місцезнаходження: вул. Гетьманська, 7, м. Новомосковськ Новомосковського району Дніпропетровської області.

Суддя А.О. Чорна