Справа № 260/8573/23
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2023 рокум. Ужгород№ 260/8573/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Онисько Н.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 не з`явився;

за участі представника позивача адвоката Вайди Валерії Василівни;

відповідач Закарпатська обласна прокуратура представник Роман Михайло Степанович;

відповідач Офіс Генерального прокурора представник Роман Михайло Степанович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, -

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2023 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської обласної прокуратури (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а, ), Офісу Генерального прокурора (01001, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ), яким, з урахуванням заяви про зміну предмету позову ,просить суд: "1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; 2. Справу розглядати за правилами загального позовного провадження; 3. Стягнути з Офісу Генерального прокурора та Закарпатської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 у справі № 260/136/20 в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Закарпатської області за період з 14.12.2021 по 04.09.2023 в розмірі 933915,08 грн; 4. Стягнути з відповідача па користь позивача судові витрати.".

09 жовтня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, якою розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) викликом учасників справи.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року було постановлено дану адміністративну справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання було прийнято заяву позивача про зміну предмету позову.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Розгляд даної справи відкладався (оголошувалась перерва) у зв`язку з існуванням на те об`єктивних законодавчо встановлених підстав.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 260/136/20 скасовано наказ прокурора Закарпатської області від 27 січня 2020 року № 40к "Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Закарпатської області та з органів прокуратури Закарпатської області" та позивача поновлено на роботі з 14 грудня 2019 року та в органах прокуратури. Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року № 260/136/20 змінено резолютивну частину рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року та поновлено його на адміністративній посаді першого заступника прокурора Закарпатської області з 14 грудня 2019 року та в органах прокуратури з 28 січня 2020 року. Однак, рішення суду в частині поновлення на роботі позивача було виконано лише 05 вересня 2023 року, чим були порушені його Конституційні права на працю та оплату праці що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду. При цьому, позивач зазначає, що фактично вимушений прогул позивача тривав до фактичного виконання рішення про поновлення його на роботі та фактичного допуску до роботи 05 вересня 2023 року. Отже, вимушений прогул позивача тривав із 14 грудня 2021 року по 04 вересня 2023 року, що складає 446 робочих днів.

Відповідач 1 Офіс Генерального прокурора у відзиві на позов заперечував проти задоволення позовних вимог. При цьому зазначив, що питання поновлення позивача на раніше займаній посаді буде вирішуватися за результатами судового розгляду справи та відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження". Крім того наголошує на відсутність висновку Верховного Суду з питань застосування статті 236 КЗпП України у взаємозв`язку із статтею 21, 24 цього Кодексу щодо видання уповноваженою особою наказу про поновлення на роботі за відсутності заяви такої особи, яка не тільки підтверджує волевиявлення на продовження роботи, але й свідчить про зобов`язання працівника виконувати роботу, визначену трудовою угодою.

Відповідач 2 Закарпатська обласна прокуратура також заперечував проти задоволення позовних вимог. У відзиві на позов представник Закарпатської обласної прокуратури, зокрема зауважив, що право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі матеріальний закон (стаття 236 Кодексу законів про працю України) пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском звільненого працівника до роботи. При цьому суд має встановити вину роботодавця у не виданні наказу про поновлення працівника на роботі. Відповідно до статті 9 пункту 3 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII Генеральний прокурор призначає прокурорів на адміністративні посади та звільняє їх з адміністративних посад, якою, зокрема, є посада першого заступника прокурора Закарпатської області. Закарпатська обласна прокуратура об`єктивно не мала можливості виконати рішення суду в силу відсутності повноважень на його виконання, та як наслідок не може відповідати за невиконання чи невчасне виконання судового рішення у справі.

Представник позивача підтримав позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позові.

Представник відповідачів в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 260/136/20 визнано протиправним та скасовано рішення Ради прокурорів України № 174 від 11 грудня 2019 року. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора № 524к від 13.12.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника прокурора Закарпатської області у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків. Визнано протиправним та скасовано наказ Прокуратури Закарпатської області № 40к від 27 січня 2020 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Закарпатської області з 27 січня 2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на адміністративній посаді першого заступника прокурора Закарпатської області з 14 грудня 2019 року та в органах прокуратури. Стягнуто з Прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 1013486,32 грн. Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Закарпатської області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі стягнення за один місяць у розмірі 41099,83 грн (а.с.а.с. 12-28).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі № 260/136/20 апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури, ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 260/136/20 залишено без змін (а.с.а.с. 29-42).

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року № 260/136/20 касаційні скарги Закарпатської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора задоволено частково. Змінено резолютивну частину рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі №260/136/20 і викладено абзаци п`ятий та шостий в такій редакції: "5. Поновити ОСОБА_1 на адміністративній посаді першого заступника прокурора Закарпатської області з 14 грудня 2019 року та в органах прокуратури з 28 січня 2020 року. 6. Стягнути з Прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 986 264 (дев`ятсот вісімдесят шість тисяч двісті шістдесят чотири) грн 58 коп.". В іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі №260/136/20 залишено без змін (а.с.а.с. 43-50).

Наказом керівника Закарпатської обласної прокуратури № 595к від 05 вересня 2023 року "Про скасування наказу" було скасовано наказ прокурора Закарпатської області від 27 січня 2020 року № 40к "Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Закарпатської області та з органів прокуратури Закарпатської області" (а.с. 52).

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 260/136/20, наказом Генерального прокурора № 258к від 05 вересня 2023 року "Про поновлення на посаді" ОСОБА_1 було поновлено на посаді першого заступника прокурора Закарпатської області, з 14 грудня 2021 року та в органах прокуратури з 28 січня 2020 року (а.с. 51).

Вважаючи, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 260/136/20 в частині поновлення позивача на посаді посади прокурора прокуратури Закарпатської області та органів прокуратури Закарпатської області виконано невчасно, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 68 частини 1 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно із статтею 129 частиною 2 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Статтею 14 частиною 2 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховною Суду від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19.

Згідно із статтею 235 частинами 1, 5 КЗПП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 124 частини 5 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів").

Аналіз зазначених правових норм, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Відповідно до статті 236 КЗПП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Положення статті 236 КЗПП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Отже, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗПП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно із статтею 236 КЗПП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗПП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2018 року у справі №807/2713/13-а, від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16, від 17 липня 2019 року у справі №825/1281/16, від 25 липня 2019 року у справі №2а-3138/10/0370, від 27 листопада 2019 року у справі №802/1183/16-а.

Як свідчать встановлені обставини справи, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 260/136/20, зокрема скасовано наказ прокурора Закарпатської області від 27 січня 2020 року № 40к "Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Закарпатської області та з органів прокуратури Закарпатської області" та поновлено позивача на роботі з 14 грудня 2019 року та в органах прокуратури. Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27 липня 2023 року № 260/136/20 змінено резолютивну частину рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року та поновлено ОСОБА_1 на адміністративній посаді першого заступника прокурора Закарпатської області з 14 грудня 2019 року та в органах прокуратури з 28 січня 2020 року.

Відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, у відповідача наявний обов`язок по поновленню позивача на посаді першого заступника прокурора Закарпатської області та в органах прокуратури, який має бути здійснений, шляхом видання останнім відповідного наказу.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 260/136/20, наказом Генерального прокурора № 258к від 05 вересня 2023 року "Про поновлення на посаді" ОСОБА_1 було поновлено на посаді першого заступника прокурора Закарпатської області, з 14 грудня 2021 року та в органах прокуратури з 28 січня 2020 року (а.с. 51).

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що позивача на посаді першого заступника прокурора Закарпатської області з 14 грудня 2019 року та в органах прокуратури з 28 січня 2020 року, однак фактично його було поновлено лише 05 вересня 2023 року, що у свою чергу свідчить про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та зумовлює породження у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки в силу приписів статті 236 Кодексу законів про працю України.

Суд також враховує правові висновки викладені Верховним Судом у Постановах від 21.11.2019 (справа №1140/5/19) та від 10.01.2020 (справа №340/12818/19), що у разі відсутності посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису та ввести скорочену. Якщо підприємство, установа реорганізована, рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Крім того, суд підкреслює, що для висновку про затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі та про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час такої затримки правове значення має виключно факт того, чи виконане рішення суду, чи ні. Причини невиконання судового рішення про поновлення на роботі у відносинах публічної служби жодного правового значення не мають.

Суд також звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 460/600/22, який, урахувавши раніше висловлену правову позицію щодо застосування статті 236 КЗпП України, зазначив, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і приписи пункту 3 частини першої статті 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.

Доводи відповідачів про необхідність звернення позивача з заявами та виконавчими документами для подальшого виконання рішення суду у справі №260/136/20, є помилковими та спростовуються наведеною практикою Верховного Суду.

Згідно із положеннями статті 39 частини 1 пункту 8 Закону України "Про прокуратуру" посада першого заступника прокурора Закарпатської області належить до адміністративних посад як посад "заступника керівника обласної прокуратури"

Відповідно до статті 9 частини 1 пункту 3 Закону України "Про прокуратуру", призначення прокурорів на адміністративні посади та звільнення їх з адміністративних посад у випадках та порядку, встановленому цим Законом, віднесено до повноважень Генерального прокурора.

З огляду на вказане, належним відповідачем, який має відповідати за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є Офіс Генерального прокурора.

Крім того, суд, перевіряючи наявність підстав для застосування положень статті 236 КЗпП України, дійшов висновку, що в період з 14 грудня 2021 року по 04 вересня 2023 року саме Офіс Генерального прокурора не виконав покладений на нього законодавством обов`язок щодо негайного і добровільного виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 260/136/20 про поновлення позивача на роботі.

З огляду на вказане, належним відповідачем, який має відповідати за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у справі № 260/136/20 є Офіс Генерального прокурора.

Імперативними приписами статті 235 частини 8 КЗпП України та статті 371 частини 1 пункту 3 КАС України визначено, що прийняте судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним, зокрема, з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

З урахуванням наведеного, суд визнає доведеним факт несвоєчасного виконання Офісом Генерального прокурора рішення суду про поновлення позивача на роботі, що є підставою для стягнення на користь позивача середнього заробітку відповідно до статті 236 КЗпП України.

Отже, позивач дійшов помилкового висновку, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду підлягає стягненню з Закарпатської обласної прокуратури, відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення саме з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 260/136/20. Таким чином у вимогах, що спрямовані до Закарпатської обласної прокуратури, позивачеві необхідно відмовити, у зв`язку з чим позов у цій частині необхідно задовольнити частково.

Щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд зазначає наступне.

Обставини щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача встановлені у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 260/136/20 та відповідно до статті 78 частини 4 КАС України не потребують доказування у даній справі.

Отже, відповідно до рішення суду про поновлення у справі № 260/136/20 вимушений прогул розпочався з дати незаконного звільнення, і мав би закінчитися датою видання наказу відповідача (роботодавця) про поновлення. У разі невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, строк вимушеного прогулу має продовжуваний характер, а отже і розрахунок вимушеного прогулу, який був встановлений судом під час поновлення на посаді у розмірі середньоденної заробітної плати позивача за два попередні місяці роботи перед звільненням має продовжувати здійснюватися, відповідно до вимог Порядку № 100.

Аналогічна правова позиція щодо розрахунку вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення суду викладена в Постановах Верховного Суду від 21.11.2019 (справа №1140/5/19) та від 10.01.2020 (справа №340/1218/19).

Тому при розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі суд виходить із середньоденної заробітної плати за два попередні місяці перед звільненням з урахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 260/136/20, що в свою чергу становить - 2093,98 грн/день.

Зазначена обставина також підтверджується довідкою Закарпатської обласної прокуратури № 21-52вих-23 від 21 вересня 2023 року (а.с. 53).

Період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі становить 446 робочих днів з 14 грудня 2021 року (наступний день після ухваленого рішення у справ №260/136/20) по 04 вересня 2023 року (дата, що передувала винесенню наказу про поновлення).

Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток в розмірі 933915,08 грн (2093,98 грн. х 446 днів).

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської обласної прокуратури (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а, ), Офісу Генерального прокурора (01001, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду задовольнити.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01001, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 14 грудня 2021 року по 04 вересня 2023 у розмірі 933915,08 грн (дев`ятсот тридцять три тисячі дев`ятсот п`ятнадцять гривень 08 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 29 листопада 2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 06 грудня 2023 року.

СуддяС.Є. Гаврилко