Справа № 380/9642/22
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/9642/22 пров. № А/857/13326/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Гінди О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2023 року (головуючий суддя Москаль Р.М., м. Львів) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення 113019,43 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 НОМЕР_2 (сто сім тисяч двісті три) гривні 14 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України оскаржила його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивач проходив військову службу, порядок проходження якої регламентується Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 та іншими нормативно-правовими актами, даний спір буде розглядатися у порядку адміністративного судочинства, оскільки згідно п.17 ч.1 ст.4 КАС публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Така ж позиція висловлюється у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 620/1982/19, а саме у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі N 815/2681/17.

Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 14 281,94 грн. Позивачу виплачено 08.05.2019, що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» від 30.06.2022 року №A614TIGS2MBGA40L Компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій у розмірі 20 653,56 грн., було виплачено 22.11.2019 р., що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» від 30.06.2022 року OQQ4TBIPEOPFN8CH (копії виписок містяться в матеріалах справи) .

Тобто, позивачем в частині подання позову пропущено строк на подання позову майже на 3роки.

Станом на момент звільнення позивача, Закон діяв із змінами, внесеними згідно із Законами № 429-IV ( 429-15 ) від 16.01.2003, ВВР, 2003, № 10-11,ст.87 № 431-IV ( 431- 15 ) від 16.01.2003, ВВР, 2003, № 14, ст.96 , тобто в останній редакції 2003 року.

Військова частина НОМЕР_1 НГ України зазначає, що саме до спірних відносин по цій вимозі повинен застосовуватись Закон у зазначеній вище редакції.

Так, ст.1 цього Закону передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Ст.2 Закону зазначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Зазначена стаття встановлює перелік грошових доходів громадян, які у результаті невиплати підлягають компенсації. Як вбачається, індексації грошових доходів в даному Законі немає, а відтак відсутні підстави щодо виплати компенсації Позивачу втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Підсумовуючи вищенаведене, ст.116 КЗпП України не може застосовуватися у даному випадку, оскільки строки розрахунку при звільненні передбачені нормами спеціального законодавства, а саме п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням). Не підлягає застосуванню також ст.117 КЗпП України, оскільки індексація не є виплатою, яка виплачується при звільненні з військової служби». Таку позицію висловив і Верховний суд у постанові від 15.10.2020 по справі № 240/11439/19. Отже посилання представника позивача на стягнення середнього заробітку в порядку ст.116,117 Кодексів законів про працю України, є безпідставним та не повинен братись до уваги взагалі

Також, апелянт вважає, що коли судом присуджено виплатити невиплачену заробітну плату, позивач не має права на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок, а зобов`язання в/ч НОМЕР_1 виплатити заборгованість із заробітної плати замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача.

Вважає, що стягнення середнього заробітку, як штрафу передбаченого КЗпП, в момент воєнного стану є недоречним та в якісь мірі протиправними. Навпаки вважаємо, що будь-які кошти під час воєнного стану необхідно спрямовувати на обороноздатність країни.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Національній гвардії України. Відповідно до наказу командувача Національної гвардії України №64о/с від 18.05.2018 звільнений з військової служби за станом здоров`я; відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 НГУ №130 від 31.05.2018 виключений із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. На день виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 НГУ не виплатила ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, індексації грошового забезпечення, компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій.

08.05.2019 на банківський рахунок ОСОБА_1 проведено виплату грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 14281,94 грн., 22.11.2019 проведено виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій в сумі 20653,56 грн., 22.06.2022 - індексації грошового забезпечення в сумі 78098,77 грн., що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк»

Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною третьою статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України, її загальну структуру, функції та повноваження визначає Закон України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 №876-VII (далі -Закон №876-VII). Відповідно до частини третьої статті 20 Закон №876-VII норми забезпечення військовослужбовців Національної гвардії України військовою формою одягу, спеціальним одягом, взуттям та спорядженням, а також іншими предметами речового майна визначаються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до частини другої статті 21 Закону №876-VII військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджене Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008). Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу Президента постановлено поширити дію Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого цим Указом, та статті 2 цього Указу на військовослужбовців Національної гвардії України.

Відповідно до пункту 242 Положення №1153/2008:

- після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання (абзац перший);

- особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац третій).

Частиною першою статті статтею 47 Кодексу законів про працю України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Приписами статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 5 розділу ІV Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу ІV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц суд першої інстанції при вирішенні питання щодо суми відшкодування правильно врахував такі обставини:

суд переконаний, що обчислений відповідно до правил ст.ст. 116, 117 КЗпП розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 1241581,54 грн. є очевидно непропорційним (в десять разів більшим) до розміру завданої позивачу шкоди (разом 113034,27 грн.).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, наведеній вище, дійшла таких висновків:

- суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (п.89 постанови);

- зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати певні критерії, їх орієнтовний перелік наведений у пп. 91.1-91.4 постанови,

- для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, можна використовувати спосіб обчислення цих втрат на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за відповідні роки, і таким чином розрахувати розмір відшкодування суму, яку працівник міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, оскільки він недоотримав належні йому кошти від роботодавця (п. 95.4 постанови).

Застосовуючи наведений вище підхід Великої Палати Верховного Суду для приблизної оцінки розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні (https://bank.gov.ua/files/Procentlastb_KR.xls) можна розрахувати розмір сум, які позивач, недоотримавши належні йому кошти (за речове майно в сумі 14281,94 грн., компенсації відпустки УБД в сумі 20653,56 грн., індексації грошового забезпечення в сумі 78098,77 грн.) від ВЧ НОМЕР_1 НГУ міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Відповідно до способу розрахунку розміру майнових втрат позивача на підставі припущення про необхідність взяття ним кредиту внаслідок затримки виплати працівнику належних йому сум, цей розмір можна обчислити як добуток суми несвоєчасно виплачених коштів на середньозважену вартість (у % річних) кредитів у національній валюті для фізичних осіб за даними НБУ (на день взяття кредиту) за відповідний період затримки. При цьому використовуються дані для довгострокових кредитів (більше року), оскільки період затримки розрахунку становить більше 365 днів.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції зробив правильні обчислення:

1) грошова компенсація за неотримане речове майно в сумі 14281,94 грн. виплачена 08.05.2019, період затримки виплати становить 340 календарних днів. Середньозважена ставка короткострокового кредиту в національній валюті для фізичних осіб станом на 01.06.2018 (31.05.2018 позивач виключений із списків особового складу військової частини) становила 27,8% річних. Отже, сума відсотків за користування кредитом, розрахована на підставі відомостей про середньозважену ставку кредиту в національній валюті для фізичних осіб з урахуванням суми та періоду затримки розрахунку становить 3698,44 грн. (14281,94 *27,8%/365*340);

2) грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки учаснику бойових дій в сумі 20653,56 грн. виплачена 22.11.2019, період затримки виплати становить 538 календарних днів. Середньозважена ставка довгострокового кредиту в національній валюті для фізичних осіб станом на 01.06.2018 становила 29,8% річних. Отже, сума відсотків за користування кредитом, розрахована на підставі відомостей про середньозважену ставку кредиту в національній валюті для фізичних осіб з урахуванням суми та періоду затримки розрахунку становить 9071,95 грн. (20653,56 *29,8%/365*538).

3) індексацію грошового забезпечення в сумі 78098,77 грн. виплачена 22.06.2022, період затримки виплати становить 1481 календарних днів. Середньозважена ставка короткострокового кредиту в національній валюті для фізичних осіб станом на 01.06.2018 становила 29,8% річних. Отже, сума відсотків за користування кредитом, розрахована на підставі відомостей про середньозважену ставку кредиту в національній валюті для фізичних осіб з урахуванням суми та періоду затримки розрахунку становить 94432,75 грн. (78098,77*29,8%/365*1481).

Отже, загальна сума відсотків за користування кредитом, розрахована на підставі відомостей про середньозважену ставку кредиту в національній валюті для фізичних осіб з урахуванням сум та періодів затримки розрахунку становить 107203,14 грн. (3698,44+9071,95+94432,75).

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції правильно вважав про необхідність зменшення визначеної на підставі правил статті 117 КЗпП суми відшкодування, в сумі 107203,14 грн, а відтак правильно вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1, ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2023 року у справі №380/9642/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. М. Гінда