Справа № 620/4530/22
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Житняк Л.О.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року Справа № 620/4530/22

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Василенка Я.М., Кузьмишиної О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційною скаргою Головне управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України

в Чернігівській області

про визнання бездіяльності протиправною та

зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо відмови у не внесенні змін до наказу ГУ НП в Чернігівській області від 25.03.2022 № 126 о/с про звільнення Позивача зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) станом на день звільнення зі служби 25.03.2022, а також щодо не здійснення перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та невиплаті різниці недоотриманої грошової допомоги, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Відповідача внести зміни до наказу ГУНП в Чернігівській області від 25.03.2022 №126о/с про звільнення зі служби в поліції за пунктом 2 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) станом на день звільнення зі служби 25.03.2022, а також здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та виплатити різницю недоотриманої грошової допомоги, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в рапортах на звільнення Позивач просив звільнити його з поліції після проходження військово-лікарської комісії, а не за власним бажанням, а тому за результатами військово-лікарської комісії він має право на звільнення за пунктом 2 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а також на перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб»).

2. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року позов задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд виходив з того, що Позивачем разом з позовною заявою надано копії поданих ним рапортів з резолюціями заступника начальника Ніжинського РВП ГУНП Сергія Юрченка (про погодження), а також, що на рапорті від 22.02.2022 наявна відмітка про його отримання начальником СКЗ Ніжинського РВП ГУНП Юлією Ковзаленко.

Суд зауважив, що згідно з вказаними рапортами Позивач просив звільнити його після проходження військово-лікарської комісії та видати відповідне направлення, яке Позивачу було видане лише після його звільнення у травні 2022 року.

При цьому, суд зазначив, що обставини, через які вищевказані рапорти Позивача не були передані до УКЗ ГУНП в Чернігівській області, не залежали від його волі, оскільки ним було вжито всіх заходів щодо їх направлення.

За таких обставин суд вказав, що станом на 25.03.2022 Позивач мав право звільнитися через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції і що на момент звільнення Позивача зі служби, через бойові дії на території м. Чернігова та його околицях, проходження ВЛК було неможливим, що в свою чергу унеможливлювало проходження ним комісії до моменту відновлення її роботи, через збройну агресію російської федерації з 24.02.2022.

З цих підстав суд дійшов висновку, що дії відповідача з приводу відмови внесення змін до наказу про звільнення Позивача зі служби в поліції, а саме «за пунктом 2 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) станом на день звільнення зі служби 25.03.2022, а також відмови здійснення перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб») є протиправними.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову повністю, зазначаючи, що Позивача була звільнено зі служби на підставі його рапорту від 23.03.2022, в якому він просив звільнити його за власним бажанням та не заявляв прохання видати йому направлення для проходження ВЛК.

Разом з тим, Апелянт стверджує, що рапорти Позивача від 07.12.2021 та від 22.03.2022 щодо його звільнення після проходження ВЛК до УКЗ ГУНП взагалі не надходили.

Також Апелянт вказує, що Позивач не отримував направлення на проходження ВЛК і що сам факт наявності на його рапорті відмітки про отримання такого рапорту начальником СКЗ Ніжинського РВП не свідчить про належність його оформлення та направлення до ГУ НП для прийняття рішення.

При цьому Апелянт наполягає на тому, що начальник СКЗ Ніжинського РВП після візування рапортів Позивача передала їх йому для здійснення ним подачі таких рапортів до канцелярії УКЗ ГУ НП, що ним зроблено не було.

Крім того Апелянт звертає увагу на те, що непридатність до служби Позивачу було встановлено після його звільнення.

Водночас Позивач мав реальну можливість пройти ВЛК до його звільнення зі служби, зокрема в період з 07.12.2021 по 25.03.2022, але таким правом не скористався.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні цієї справи було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цієї справи.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2023, 10.04.2023 та від 04.08.2023 було відкрито апеляційне провадження, установлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

5. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

6. 08.05.2023 від Відповідача надійшли додаткові докази у справі, а саме копія висновку службового розслідування.

7. 19.05.2023 Позивач подав заперечення на клопотання Апелянта щодо долучення вказаних доказів до матеріалів справи.

8. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2023, від 03.10.2023 та від 17.10.2023 витребувано додаткові докази у справі.

9. 26.09.2023 та 20.10.2023 від Відповідача надійшли додаткові докази у справі.

10. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

11. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 03.01.2017 по 25.03.2022 проходив службу в Головному управлінні Національній поліції в Чернігівській області.

У рапортах від 07.12.2021 та від 22.02.2022 Позивач повідомляв Відповідача про наміри звільнитися на пенсію, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з наявністю вислуги років для призначення пенсії та просив надати йому направлення на проходження військово-лікарської комісії перед звільненням за вислугою років.

23.03.2022 Позивачем було складено ще один рапорт з проханням негайно звільнити його, з урахуванням раніше наданих ним рапортів.

Наказом Головного управління Національній поліції в Чернігівській області від 25.03.2022 № 126 о/с Позивача звільнено з посади старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Ніжинського районного відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».

Після звільнення та відновлення роботи ВЛК Позивач звернувся до начальника УКЗ ГУНП в Чернігівській області з вимогою надати йому направлення на проходження ВЛК на дату звільнення. Направлення на проходження ВЛК Позивачу було надано 23.05.2022.

За результатами огляду військово-лікарської комісії ОСОБА_1 отримано рішення медичної військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області» від 13.06.2022, згідно з яким Позивач не придатний до служби в поліції через наявність захворювань, які пов`язані з проходженням служби в поліції станом на день звільнення зі служби 25.03.2022.

15.06.2022 на адресу ГУНП в Чернігівській області адвокатом Кашубою М.О. було направлено запит та заяву Позивача з викладенням вказаних вище обставин та проханням внести зміни до наказу про звільнення Позивача в частині щодо підстав його звільнення зі служби в поліції, а саме «за пунктом 2 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) станом на день звільнення зі служби 25.03.2022», а також здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб») та виплатити різницю недоотриманої грошової допомоги, з урахуванням раніше виплачених сум.

У відповідь на надані запит та заяву ГУ НП в Чернігівській області листом від 27.06.2022 за вих. № К-296аз/124/03/20-2022 було повідомлено Позивача, що він у своєму рапорті 23.03.2022 не зазначив бажання отримати направлення на медичний огляд для проведення ВЛК, у зв`язку з чим таке направлення надано не було і що його було звільнено зі служби в поліції, згідно з пунктом 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Цим же листом ГУНП в Чернігівській області повідомило Позивача, що його рапорти від 07.12.2021 та від 22.02.2022, як і інші документи щодо проходження служби поліцейськими були знищені через військову агресію рф, а сам Позивач 22.02.2022, після подання рапорту про звільнення після проходження ВЛК, до УКЗ ГУНП в Чернігівській області для отримання відповідного направлення не з`явився. На підставі вищевикладеного ГУНП в Чернігівській області не бачить правових підстав для внесення змін до наказу щодо підстав звільнення позивача з поліції.

12. Позивач, вважаючи протиправними дії Відповідача щодо відмови у внесенні змін до наказу про його звільнення, звернувся до суду з цим позовом.

13. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII), постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393), наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» (далі - Порядок № 260).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом № 580-VIII.

Відповідно до статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 4 ч. 10 ст. 62 Закону № 580-VIII, поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Пунктами 2, 7 частини першої статті 77 та частинами другою, третьою статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

У статті 93 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Відповідно до ст. 102 Закону № 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Законом № 2262-ХІІ передбачено, що цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ст. 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби через хворобу (за станом здоров`я), які мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Аналогічні приписи викладені в п.п. 10, 14 Порядку № 393.

Відповідно до розділу VI Порядку № 260 поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» та зазначається кадровим підрозділом у наказі про звільнення поліцейського, якому передбачена виплата цієї допомоги.

Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

Висновки суду апеляційної інстанції.

13. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано право особи на звільнення зі служби в поліції через захворюванням (за станом здоров`я), яке пов`язано з проходження служби в поліції, якому кореспондує право на отримання відповідної грошової допомоги при звільненні.

14. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судова колегія звертає увагу на те, що Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогою надати йому направлення на проходження ВЛК з метою встановлення стану здоров`я та наступного звільнення зі служби (зокрема, рапорти від 07.12.2021 та від 22.02.2022).

Втім, вказане направлення на проходження ВЛК Позивачу надано не було і 23.03.2022 ним було складено ще один рапорт з проханням негайно звільнити його, з урахуванням раніше наданих ним рапортів.

Водночас, як було встановлено вище, Відповідач, незважаючи на вимоги Позивача щодо проходження ВЛК, наказом від 25.03.2022 № 126 о/с звільнив ОСОБА_1 зі служби за власним бажанням та, як наслідок, зневілював його право на одержання відповідно допомоги, яку б він отримав у разі проходження ВЛК та звільнення через захворювання.

15. Аналізуючи доводи Скаржника та відповідні обставини справи, судова колегія відзначає, що проходження Позивачем ВЛК вже після звільнення зі служби, а не до цього, відбулося не з вини ОСОБА_1 , а в наслідок бездіяльності самого Відповідача та обставин непереборної сили - збройної агресії російської федерації проти України, через які ВЛК до травня 2022 року не здійснювала відповідні медичні огляди.

Водночас, як убачається з матеріалів справи, одразу після відновлення роботи ВЛК медичний огляд Позивача було проведено і за результатами такого огляду Комісією прийнято рішення, яким Позивача визнано не придатним до служби в поліції через наявність захворювань, які пов`язані з проходженням служби в поліції станом на день звільнення зі служби 25.03.2022.

16. Ураховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо порушення Відповідачем права Позивача на звільнення через хворобу та, відповідно, на отримання належної йому допомоги при звільненні, а отже, й для наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

17. Доводи Апелянта про те, що Позивача була звільнено зі служби на підставі його рапорту від 23.03.2022, в якому він просив звільнити його за власним бажанням та не заявляв прохання видати йому направлення для проходження ВЛК, судова колегія відхиляє як безпідставні з огляду на вищевикладене.

18. Твердження Апелянта про те, що рапорти Позивача від 07.12.2021 та від 22.03.2022 щодо його звільнення після проходження ВЛК до УКЗ ГУНП взагалі не надходили, спростовуються матеріалами справи.

З огляду на обставини, установлені вище, судова колегія також відхиляє доводи Апелянта про те, що Позивач не отримував направлення на проходження ВЛК і що сам факт наявності на його рапорті відмітки про отримання такого рапорту начальником СКЗ Ніжинського РВП не свідчить про належність його оформлення та направлення до ГУ НП для прийняття рішення.

У контексті аналізу вказаних доводів апеляційної скарги судова колегія відзначає, що згідно з листом ГУ НП у Чернігівській області від 16.10.2023 №3584/124/20/а-2023, наданим на виконання ухвал Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2023 та від 17.10.2023 про витребування доказів, процедура подання поліцейськими рапорту, його реєстрація та розгляд не врегульовані жодним організаційно-розпорядчим документом (порядком) /т.2 а.с. /.

Доводи Апелянта про те, що Позивач мав реальну можливість пройти ВЛК до його звільнення зі служби, зокрема в період з 07.12.2021 по 25.03.2022, але таким правом не скористався, спростовуються матеріалами справи.

19. Аналізуючи всі доводи Апелянта, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

20. Отже, судом першої інстанції було повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

21. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

22. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року - без змін.

23. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 06 грудня 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Я.М. Василенко

О.М. Кузьмишина