Справа № 140/27188/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/27188/23 пров. № А/857/19759/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Онишкевича Т.В.,

Сеника Р.П.,

секретаря судового засідання Демчик Л.Р.

представника позивача: не з`явився

представника відповідача: Павлович В.В

розглянувши в режимі відеоконференції в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 140/27188/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя в 1-й інстанції Димарчук Т.М.,

час ухвалення рішення 10 год. 00 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 12.10.2023,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) через свого представника - адвоката Жуковського Віталія Валентиновича звернувся в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (відповідач) про:

- визнання протиправними дій державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Наглій Н.В. щодо винесення постанови від 22.01.2021 у ВП №64232537 про стягнення виконавчого збору у розмірі 172843,38 грн та 5720,31 грн;

- скасування постанов Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення виконавчого збору від 22.01.2021 у ВП №64232537 та про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2021 у ВП №65561437.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження №65561437 від 25.05.2021 винесена на виконання та на підставі постанови ВП №64232537, виданої 22.01.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору. Виконавче провадження №64232537 було відкрите 22.01.2021 Другим відділом ВДВС на підставі виконавчого листа №2-4955/11, виданого 03.02.2012р Луцьким міськрайонним судом Волинської області, згідно якого: «В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №52/07-1/02 від 12.07.2007р, який укладений між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 в розмірі 61 183 доларів США 58 центів та 57 203,17 грн, що в національній валюті згідно офіційного курсу валюти становить на загальну суму 544 977, 02 грн - звернути стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А, 13.09.2006 року за р. №3015, зареєстрованого в КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.09.2006 року за р. 15795836.

Позивач вважає, що державний виконавець не забезпечив виконання рішення суду у справі №2-4955/11 щодо стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом. Водночас, виконавчий збір на підставі частини другої статті 27 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» та згідно з нормами Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі Інстркуція) підлягає стягненню у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Посилаючись на норми Інструкції, вказує, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

За таких обставин позивач вважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника збору без реального виконання рішення суду. Вважає, що у державного виконавця не було правових підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404-VIII та підлягає скасуванню.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач через свого представника, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог, покликається на те, що відкриваючи виконавче провадження, державний виконавець не вірно врахував вимоги виконавчого документу, яким було передбачено виключно звернення на предмет стягнення майна, визначив розмір виконавчого збору не з вартості майна, а з розміру основного грошового зобов`язання за кредитним договором, стягнення якого до боржника ОСОБА_1 за виконавчим листом не було передбачено. На помилкову думку державного виконавця, за вищевказаним виконавчим документом, розмір стягнення «61 183 доларів США 58 центів та 57 203,17 грн», що в дійсності зазначено як розмір основного грошового зобов`язання ОСОБА_2 , а тому розмір виконавчого збору було помилково визначено як 6118,4 долара США та 5720,3 грн. Крім того, не дотримавшись вимог Закону України «Про виконавче провадження» при визначені розміру виконавчого збору та винесення постанови про повернення виконавчого листа без виконання, державний виконавець допустив можливість подвійного стягнення виконавчого збору з боржника.

Вказує, що на момент розгляду справи в суді, АБ «УКРГАЗБАНК» реалізував своє право захисту за борговим зобов`язанням ОСОБА_2 , оскільки майно (предмет іпотеки), що підлягало стягненню було реалізовано через прилюдні торги у іншому виконавчому провадженні, доступу до якого позивач не має, оскільки не є боржником (стороною виконавчого провадження) і докази чого були надані суду першої інстанції. Також вказує про те, що на момент прийняття рішення Волинським окружним адміністративним судом вже існувало ще одне виконавче провадження, відкрите приватним виконавцем за вищевказаним виконавчим документом, який також встановив розмір основної винагороди без реального стягнення майна, внаслідок чого утворилось подвійне стягнення виконавчого збору за звернення на предмет стягнення майна, яке вже було стягнуто з іншої особи.

Апелянт вважає, що відмовляючи в задоволенні позову судом першої інстанції не враховано та не взято до уваги норми права, визначені Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про іпотеку», а також висновки Верховного Суду. Приймаючи рішення, не навів належного обґрунтування та не взяв до уваги доводи позивача, що предметом стягнення за виконавчим документом №2-4955/11, виданого 03.02.2012р майно, а не грошові кошти, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права при застосуванні статті 27 Закону №1404-VIII. Крім того, Волинським окружним адміністративним судом залишено поза увагою обставини, зазначені позивачем в позовній заяві, зокрема те, що станом на день відкриття виконавчого провадження №64232537 від 22.01.2021р, майно, що підлягало стягненню квартира АДРЕСА_2 вже не належала ОСОБА_1 , оскільки була виведена з житлового фонду спільно з квартирою АДРЕСА_3 за цією ж адресою, та об`єднані в об`єкт комерційної нерухомості - офіс (приміщення з №1-1 по №1-9, літер А-5), загальною площею 148,6 кв.м., що підтверджується рішенням Луцької міської ради від 07.08.2008 року.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на примусовому виконанні у Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження №64232537 з примусового виконання виконавчого листа №24955/11, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 03.02.2012 про стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №52/07- 1/02 від 12. 07.2007, який укладений між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_2 в розмірі 61 183 доларів США 58 центів та 57 203,17 грн, що в національній валюті згідно офіційного курсу валюти становить на загальну суму 544 977 грн 02 коп. - звернути стягнення на предмети іпотеки трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А. 13.09.2006 за р. № 3015, зареєстрованого в КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.09 2006 за р. № 15795836.

22.01.2021 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Наглій Н.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №64232537 з примусового виконання виконавчого листа №2-4955/11 виданого 03.02.2012 Луцьким міськрайонним судом, у якому стягувачем є ПАТ банк «Укргазбанк», а боржником ОСОБА_1 . У пункті 3 вказаної постанови зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 6118,35 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.01.2021 становить 172 843,38 гривень (UAH) та 5720,31 грн (UAH).

Одночасно з відкриттям основного виконавчого провадження, 22.01.2021 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Наглій Н.В. винесена постанова ВП №64232337 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 6118,35 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.01.2021 становить 172 843,38 гривень (UAH) та 5720,31 грн (UAH). Стягувачем вказаний Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

У подальшому, на адресу відповідача надійшла заява від стягувача АБ «Укргазбанк» про повернення стягувачеві виконавчого листа №2-44955/11 виданого 03.02.2012 Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

25.05.2021 постановою ВП №64232537 державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Наглій Н.В. на підставі заяви стягувача та відповідно до п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист №2-44955/11 виданий 03.02.2012 Луцьким міськрайонним судом Волинської області повернуто стягувачу. Виконавчий збір виведено в окреме провадження.

25.05.2021 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Наглій Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65561437 з виконання постанови ВП №64232537 виданої 22.01.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 6118, 35 доларів США та 5720, 32 грн.

Вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №64232537 від 22.01.2021 та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64232537 від 25.05.2021 протиправними, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий документ виконавчий лист №24955/11, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 03.02.2012 повернутий стягувачу АБ «Укргазбанк» за його заявою на підставі п.1 ст.37 Закону №1404-VІІІ, а виконавчий збір не стягнуто, відтак дії державного виконавця з виведення постанови ВП №64232537 від 22.01.2021 про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та відкриття виконавчого провадження №65561437 від 25.05.2021 є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а визначення державним виконавцем виконавчого збору з суми, що підлягала примусовому стягненню, узгоджується з положеннями статті 27 Закону №1404-VIII.

Окрім того, суд першої інстанції відхилив покликання позивача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.01.2021 у справі №400/4023/19 та Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18 та вважав такі безпідставними, оскільки правовідносини у цій справі не є подібними до правовідносин у справах №400/4023/19 та №2540/3203/18, у яких, на відміну від справи що розглядається, періоди спірних правовідносин та норми, що їх регулюють інші (редакція Закону №1404-VІІІ у період з 02.06.2016 до 28.08.2018).

Суд вважав, що доводи позивача є безпідставними, в той час як відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність винесення постанов про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №64232537 від 22.01.2021 та відкриття виконавчого провадження №65561437 від 25.05.2021.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Зазначеною нормою Закону №1404-VІІІ вказано на порядок виконання та правового регулювання саме «виконавчих дій», а не «виконавчого провадження».

З урахуванням пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження має вчинятися (прийматися) на підставі того нормативно-правового акта, під час дії якого вона була розпочата.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами абзацу другого частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ, частини четвертої статті 27 №1404-VIII визначено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній на час прийняття спірної постанови про стягнення виконавчого збору) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII в редакції з 28.08.2018 у зв`язку із набранням чинності Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі Закон №2475-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У такій редакції частина друга статті 27 названого Закону діє з 28.08.2018 у зв`язку із набранням чинності Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі Закон №2475-VIII).

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відтак, суд першої інстанції вірно вказав про те, що наведеними нормами визначено, що виконавчий збір є обов`язковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, та його розмір становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не з фактично стягнутої суми, як вважає позивач. Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як визначено частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.

Пунктом 1 статті 37 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Матеріалами справи встановлюється, що основне виконавче провадження ВП №64232537 повернуто стягувачу АБ «Укргазбанк» саме з цієї підстави у зв`язку з поданням представником банку заяви про повернення виконавчого документа

Відповідно до частини третьої статті 40 цього Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення основного виконавчого провадження є те, що виконавчий збір з боржника ОСОБА_1 не стягнуто. При цьому виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Таким чином, колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що підставою для виведення в окреме провадження невиконаної постанови про стягнення з позивача виконавчого збору в порядку та розмірі, визначеному статтею 27 Закону №1404-VІІІ та відкриття виконавчого провадження ВП №65561437 від 25.05.2021, є повернення виконавчого документа стягувачу згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що частина друга статті 27 Закону №1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута за виконавчим документом, діяла до 28 серпня 2018 року, а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Отже, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню.

Аналогічна правова позиція була наведена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 лютого 2023 року у справі №160/1389/22 та від 11 серпня 2022 року у справі №640/23271/21, в яких також зазначено, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Також, у постанові від 31.03.2021 у справі №803/1541/16 Верховний Суд дійшов наступних висновків: у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності. Якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Також, колегія суддів зазначає про помилковість покликань позивача та суду першої інстанції на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 2540/3203/18 від 11 березня 2020 року, з огляду на те, що у вказаній справі досліджувалось питання правомірності постанови про стягнення виконавчого збору, прийнятої до внесення змін до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що виконавчий документ виконавчий лист №24955/11, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 03.02.2012 повернутий стягувачу АБ «Укргазбанк» за його заявою на підставі п.1 ст.37 Закону №1404-VІІІ, а виконавчий збір не стягнуто, то дії державного виконавця з виведення постанови ВП №64232537 від 22.01.2021 про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та відкриття виконавчого провадження №65561437 від 25.05.2021 є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а визначення державним виконавцем виконавчого збору з суми, що підлягала примусовому стягненню, узгоджується з положеннями статті 27 Закону №1404-VIII.

Також є необґрунтованими доводи апелянта про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що ПАТ Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» пред`явив повторно вищевказаний виконавчий лист від 03.02.2012 №2-4955/11 до приватного виконавця Пироги С.С. про звернення на предмет стягнення трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , на підставі якого було відкрито виконавче провадження №65765705 від 11.06.2021, що може призвести до подвійного стягнення виконавчого збору з позивача.

Так, аналізуючи ст.ст. 5, 27, 45 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що стягнення основної винагороди або виконавчого збору при наступних пред`явленнях виконавчого листа до виконання допускається у тій частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

З цього приводу, суд першої інстанції вірно встановив, що ні виконавчий збір, ні основна винагорода приватного виконавця з позивача стягнуті не були (навіть частково), а відтак необґрунтованим є покликання апелянта про ймовірне порушення його прав та припущення про те, що вищевказані обставини можуть призвести до подвійного стягнення з нього відповідних сум.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.

Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового, яким слід відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 140/27188/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 05 грудня 2023 року