Справа № 160/21306/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді,-
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області від 14.07.2023 року № 458 о/с, яким ОСОБА_1 , переведено для подальшого проходження служби до ГУНП в Донецькій області, звільнивши з посади інспектора відділу реагування патрульної поліції Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області;
- визнати незаконним та скасувати витяг з наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 14.07.2023 року №458 о/с, в якому міститься інформація про звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора відділу реагування патрульної поліції Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, який є похідним від наказу Головного управління Національної поліції від 14.07.2023 року №458 о/с;
- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Синельниківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 14 липня 2023 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він не погоджується з наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 14.07.2023 №458 о/с в частині переведення його на подальшу службу в іншу місцевість, вважає його протиправними, оскільки переведення та призначення на нову посаду відбулися з порушенням норм чинного законодавства та без його згоди. Зі змісту вказаного наказу не вбачається будь-якої інформації щодо наявності наказу ГУНП в Донецькій області про призначення позивача на відповідну посаду. Зазначений наказ є обов`язковою передумовою для переведення до іншого органу. Позивача при переведенні не повідомлено та з документів не вбачається потреба саме в яких кваліфікованих працівниках поліції та спеціалістів саме яких посад бракує ГУНП в Донецькій області, що стало передумовою переведення. відповідачем не дотримано законодавчо визначеного механізму переміщення мене, як позивача з одного місця роботи на інше, адже, згідно змісту оскаржуваного наказу позивача було безпідставно звільнено з посади і безпідставно переведено на службу в ГУНП в Донецькій області, без конкретизації посади, службових обов`язків, посадового окладу, тощо. Не вбачається інформації стосовно того чи буде відрізняється коло функціональних обов`язків які були на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від кола посадових обов`язків на службі в ГУНП в Донецькій області та відсутні відомості стосовно рівнозначності посади на яку позивача було визначено кандидатом, у порівнянні із колишньої посадою. Безпідставність звільнення з посади та переведення на іншу полягає саме в тому, що відповідальні посадові особі не довели належним чином факт некомплекту в лавах ГУНП в Донецькій області, відкритим залишилось і питання щодо переліку та кількості вакантних посад в ГУНП в Донецькій області. Позивач вважав, що таке «переміщення» не відповідає вимогам трудового спеціального та загального законодавства. Крім того, позивачем жодних документів (рапортів, заяв, тощо), які б свідчили про письмову згоду на таке переведення до ГУНП в Донецькій області, на складалось. Отже, позивача без його згоди переведено до ГУНП в Донецькій області, тобто в іншу місцевість. Для цілей застосування статті 32 КЗпП України, в контексті спірних правовідносин, іншою місцевістю є інший населений пункт, у тому числі в межах однієї області. Тобто, до вказаних правовідносин підлягає застосуванню трудове законодавство.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 визнано причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом поважними. Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - задоволено. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
ГУНП в Дніпропетровській області 10.10.2023 надано до суду відзив на позовну заяву до якого долучено заяву про поновлення строку для його подання.
Суд, розглянувши подане клопотання, дійшов наступного висновку.
Відповідно до частини 5 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.
Ухвалою від 11.09.2023 роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Копію вказаної ухвали доставлено до електронного кабінету відповідача 15.09.2023 (з урахуванням вимог ч. 6 ст. 251 КАС України).
Разом з цим, копію вказаної ухвали та позовну заяву з додатками отримано уповноваженою особою відповідача нарочно 19.09.2023, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою.
Таким чином, строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням ч. 1 ст. 120 КАС України, сплив 05.10.2023 (з дати отримання ухвали та позову 19.09.2023).
Враховуючи, що відзив на позовну заяву надійшов до суду 10.10.2023, відповідачем пропущено строк, встановлений ч. 5 ст.162 КАС України, для надання відзиву.
Відповідно до приписів ч. 1, 2 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Обґрунтовуючи причини пропуску строку подання відзиву відповідач зазначив, що ухвалу суду про відкриття провадження отримано згідно штампу реєстрації 21.09.2023. Через ракетні обстріли та постійні загрози повторного обстрілу відділ правового забезпечення, уповноважений на представництво інтересів ГУНП в судах, був змушений виїхати з постійного місця дислокації. Крім цього, з адміністративної будівлі ГУНП, також виїхали і інші підрозділи ГУНП, зокрема, управління кадрового забезпечення ГУНП, зазначений підрозділ уповноважений на введення особових справ поліцейських та підготовки всіх необхідних документів щодо переміщення поліцейських (предмет позовних вимог даної справи). Окрім цього, відповідно до довідки УКЗ ГУНП від 21.09.2023 № 20/10- 5773, у зв`язку з переведенням ОСОБА_1 до ГУНП в Донецькій області його особову справу було надіслано для обліку та зберігання до ГУНП в Донецькій області, при цьому, ГУНП в Донецькій області не зазначено, у якості відповідача в позові, а тому для підтвердження правомірності переведення ОСОБА_1 ГУНП в Дніпропетровській області звернулося до ГУНП в Донецькій області, з метою надання до суду належних доказів, а саме: копії подання на призначення на посаду позивача в ГУНП в Донецькій області: копія рапорту позивача про згоду із посадою; витяг з наказу ГУНП в Донецькій області від 17.07.2023 № 298 о/с про призначення позивача на посаду. Враховуючи викладене ГУНП, об`єктивно, було позбавлено можливості в п`ятнадцятиденний строк надати відзив на позовну заяву ОСОБА_1 з наданням належних доказів законності своїх дій щодо переміщення останнього.
Розглянувши вказані причини пропуску строку на подання відзиву, з метою забезпечення прав відповідача на подання відзиву на позов, задля повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, суд вважає за можливе поновити строк для подання відзиву та прийняти його до розгляду.
У поданому відзиві відповідач зазначив, що підставами для переведення позивача з ГУНП в Дніпропетровській області на рівнозначну посаду до ГУНП в Донецькій області та видання спірного наказу є доповідна записка ГУНП в Дніпропетровській області полковника поліції ОСОБА_2 від 14 липня 2023 року № 20/2821, лист ГУНП в Донецькій області від 12 липня 2023 року № 1743/01/12-2023 та подання про призначення на посаду від 17.07.2023, а також рапорт позивача від 17.07.2023. Отже, позивача правомірно, за ініціативою керівників органів поліції, для більш ефективної служби, в інтересах служби в поліції під час дії воєнного стану переміщено у порядку переведення на рівнозначну посаду до іншого органу поліції в іншій місцевості, на підставі положень Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) в редакції Закону України № 2123-ІХ від 15.03.2022 "Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану", набрав чинності 01.05.2022 (далі - Закон № 2123-ІХ). Крім того, зазначив, що починаючи з 01 травня 2022 року (внесені до Закону №580-VIII зміни згідно із Законом від 15.03.2022 №2123-IX «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану») законодавством не вимагається згода поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду в іншу місцевість. Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 14.07.2023 № 458 о/с (зі змінами внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023 № 463 о/с) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0045983) переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, звільнивши з посади інспектора відділу реагування патрульної поліції Синельниківського районного управління поліції. Відповідач звернув увагу суду, що позивачем наказ ГУНП в Дніпропетровській області від 17.07.2023 № 463 о/с не оскаржується. Наказом ГУНП в Донецькій області від 17.07.2023 № 298 о/с позивача з 17 липня 2023 року призначено на рівнозначну посаду - інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Волноваського районного відділу поліції за якою наказом Національної поліції України від 14.12.2015 № 142 передбачене граничне спеціальне звання - старший лейтенант поліції. Основним моментом зазначило те, що поліцейський може без його згоди бути переведений на рівнозначну посаду туди де, це викликано інтересами служби поліції і обумовлено наказами уповноваженого керівника поліції. Проте, позивач 17.07.2023 надав згоду на призначення на таку посаду, що свідчить що призначення на вищезазначену посаду відбулось також і за згодою позивача.
Вказаний відзив направлено на адресу позивача, проте, згідно трекінгу відстеження поштове відправлення повернуто на зворотню адресу за закінченням встановленого терміну зберігання.
Таким чином, позивач правом на надання відповіді на відзив не скористався.
Відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) старший лейтенант поліції до 16.07.2023 працював на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.
Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 458 о/с від 14.07.2023 року (зі змінами внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023 року №463 о/с) «По особовому складу», відповідно до частин 1, 7 та 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, з 17 липня 2023 року старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0045983), звільнивши з посади інспектора відділу реагування патрульної поліції Синельниківського районного управління поліції, на підставі доповідної записки від 14.07.2023 року № 20/2821 та листа ГУНП в Донецькій області від 12.07.2023 року №1743/01/12-2023.
Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023 року № 298 о/с, відповідно до частин 1, 7 та 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» призначено до Головного управління Національної поліції в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0045983), який прибув із Головного управління Національної полиці в Дніпропетровській області - інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Волноваського районного відділу поліції з 17 липня 2023 року. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 17.07.2023, наказ ГУНП в Дніпропетровській області від 14.07.2023 № 458 о/с та від 17.07.2023 № 463 о/с, подання ГУНП в Донецькій області від 17.07.2023.
Не погоджуючись із наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 458 о/с від 14.07.2023 року (зі змінами внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023 року №463 о/с) «По особовому складу» щодо його звільнення та переведення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Відповідно до вимог частини першої статті 1 Закону №580-VIII, Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно з вимогами статті 17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджуються Міністерством внутрішніх справ України.
Частиною першою статті 18 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до ч.ч. 1, 3-5 ст. 59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.
Відповідно до ст. 60 Закону №580-VIII, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Вказана стаття в редакції Закону № 2123-IX від 15.03.2022, згідно пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» №2123-IX від 15.03.2022 діє тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього.
Згідно з приписами частини першої статті 65 Закону №580-VIII, переміщення поліцейських здійснюється:
1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;
2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;
3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;
4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.
Частиною другою статті 65 Закону № 580-VIII визначено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
Відповідно до частини сьомої статті 65 Закону № 580-VIII, переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Згідно з приписами частини восьмої статті 65 Закону № 580-VIII, переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.
Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Частину восьму статті 65 доповнено абзацом другим згідно із Законом № 2123-IX від 15.03.2022, дія якого встановлена аналогічно прикінцевими та перехідними положеннями вказаного Закону, про що вже зазначалось вище.
Частинами 9-11 вказаної статті визначено, що переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
У разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження.
Не допускається переміщення поліцейських на вищі посади протягом шести місяців з дня притягнення до адміністративної відповідальності, а також поліцейських, які мають діюче дисциплінарне стягнення.
Для забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року №1235, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок № 1235) та Перелік документів з питань проходження служби (далі - Перелік).
Відповідно до розділу ІІ Порядку № 1235, підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як переміщення по службі.
За приписами пункту 2 розділу ІІІ Порядку № 1235, підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №1235, перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року №1235.
Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 1235, у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.
Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.
Як встановлено вище, наказом керівника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області № 458 о/с від 14.07.2023 року (зі змінами внесеними наказом ГУНП від 17.07.2023 року №463 о/с) «По особовому складу», відповідно до частин 1, 7 та 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», позивача переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Донецькій області зі звільненням з посади інспектора відділу реагування патрульної поліції Синельниківського районного управління поліції.
Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 17.07.2023 року № 298 о/с, відповідно до частин 1, 7 та 8 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», позивача призначено до Головного управління Національної поліції в Донецькій області на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Волноваського районного відділу поліції.
Таким чином, з урахуванням приписів абз. 2 ч. 8, 9 Закону №580-VIII, переведення позивача здійснено на підставі виданого керівником ГУНП в Дніпропетровській області (до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади позивача) наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції, на підставі чого наказом керівника ГУНП в Донецькій області позивача призначено на посаду в органі поліції, до якого його переміщено. Викладене свідчить про дотримання відповідачами порядку переміщення в частині видання відповідних наказів, а доводи позивача щодо відсутності наказу ГУНП в Донецькій області про призначення на посаду є безпідставними з огляду на підписання наказу 17.07.2023 року № 298 о/с керівником ГУНП в Донецькій області щодо призначення на відповідну посаду.
Щодо доводів позивача про відсутність його згоди на таке переведення, суд зазначає наступне.
Так, пунктом 2 частини 1 статті 65 Закону №580-VIII, законодавець серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує згоду поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського.
Разом з цим, така підстава як «для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби», як в даному спорі, такої згоди не потребує.
Отже, переміщення за підставою - «для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби» є насамперед рішення певних органів (керівника суб`єкта призначення), прийняття яких не залежать від волі поліцейського.
При цьому пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.
Слід зазначити, що у підпункті "б" пункту 42 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення), закріплено аналогічне правило про те, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на рівнозначні посади провадиться у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров`я, віку та підготовки за новою спеціальністю.
У вказаному пункті Положення йдеться також про те, що рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.
Таким чином, спеціальне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, не вимагало згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість.
Як зазначалось вже судом, згідно ст. 60 Закону №580-VIII, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Абзацом 2 частини восьмої статті 65 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.
Вказані норми внесені змінами в редакції Закону «Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» №2123-IX від 15.03.2022 та згідно пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону вони діють тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього.
Пунктом 4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Водночас частиною першою статті 32 КЗпП України установлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Усталеною є практика Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.
Однак відсутність у Законі №580-VIII та Положенні норми про обов`язковість згоди поліцейського на переміщення в іншу місцевість на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, вказує не на неврегульованість цих правовідносин нормами спеціального законодавства, а про їхнє вирішення у спосіб, відмінний від правового регулювання трудових відносин, відповідно до норм трудового законодавства.
Отже, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01 травня 2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25.05.2023 № 620/3663/19.
Таким чином, суд наголошує, що норми ст. 32 КЗпП України не підлягають застосуванню до правовідносин щодо переведення поліцейських, з огляду на те, що до них підлягає застосуванню спеціальне законодавство Закон №580-VIII.
Таким чином, судом встановлено, що до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов лист Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 12.07.2023 № 1743/01/12-2023, у якому зазначено, що у період воєнного стану в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області виник некомплект вакантних посад поліцейських, який складає 1475 одиниць (32,7%), зокрема в підрозділах превентивної діяльності 422 одиниці (35,7 %), слідства - 186 одиниць (28,8%) та кримінальної поліції - 254 одиниці (23,7%о), цим самим збільшуючи навантаження на поліцейських майже на третину, що дається в знаки при забезпечення виконання ними своїх службових обов`язків. З початку контрнаступальних дій сил оборони України, поступово звільняється тимчасово окупована територія Донецької області, а тому з метою максимального та ефективного забезпечення виконання повноважень поліції, здійснення заходів правового режиму воєнного стану на території Донецької області, у тому числі на деокупованих територіях, захисту суверенітету і територіальної цілісності України виникає нагальна потреба в додатковому залучені поліцейських для виконання відповідних завдань та комплектуванні вакантних посад, у зв`язку з чим Головне управління Національної поліції в Донецькій області просило розглянути питання щодо переведення для подальшого проходження служби підпорядкованих Головному управлінню Національної поліції в Дніпропетровській області поліцейських в їх розпорядження у кількості, що дозволить зменшити зазначений вище загальний некомплект органу поліції хоча б на 5 %.
Тобто, підставою переведення позивача на посаду інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Волноваського районного відділу поліції була необхідність забезпечити ефективне та безперервне виконання поліцейських завдань під час дії воєнного стану на території Донецької області.
Згідно викладеного вище, згода поліцейського на таке переведення не потрібна.
Разом з цим, суд зауважує, що позивач 17 липня 2023 подав рапорт начальнику головного управління Національної поліції в Донецькій області про те, що із запропонованою посадою посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 2 Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області згоден, тобто, позивач надав свою згоду про призначення його на вказану посаду у ГУНП в Донецькій області.
Щодо рівнозначності посад суд зазначає таке.
Згідно затвердженого наказом Національної поліції України Переліку посад поліцейських і відповідних їм граничних спеціальних звань (наказ НПУ від 04.12.2015 №142 зі змінами), граничне спеціальне звання за посадою - інспектор відділу реагування патрульної поліції Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області (інспектор відділу поліції - Управління, відділи, відділення поліції Розділ ІV) та інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області (інспектор відділення поліції - Управління, відділи, відділення поліції Розділ ІV) є старший лейтенант поліції.
Позивач, маючи спеціальне звання старший лейтенант поліції, до переведення перебував на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та наказом ГУНП в Донецькій області був призначений на рівнозначну посаду, з огляду на визначення граничних спеціальних звань, інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області, які з огляду на викладене є рівнозначними за граничним спеціальним званням (старший лейтенант поліції).
Виходячи з цього та з урахуванням закладеного в частині другій статті 65 Закону №580-VIII принципу градації посад у поліції, за яким вищою вважається посада, за якою передбачене вище спеціальне звання поліції, суд дійшов висновку про рівнозначність посад інспектора відділу реагування патрульної поліції Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області та інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Волноваського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області, для яких установлено однакове граничне спеціальне звання поліції.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідача прийнятий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.
Беручи до уваги те, що позовна вимога в частині поновлення на посаді є похідною від позовних вимог про визнання спірного наказу протиправним, в її задоволенні також слід відмовити.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1ист. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд враховує ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п. 58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 295 КАС України суд, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 05 грудня 2023 року.

Суддя Н.Є. Калугіна