Справа № 160/26069/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2023 року м. Дніпросправа № 160/26069/21
(суддя Неклеса О.М., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року про повернення позовної заяви у справі №160/26069/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14 грудня 2021 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, згідно з яким просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь, ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 71500, 92 грн (сімдесят одна тисяча п`ятсот гривень дев`яносто дві копійки).

Позов обґрунтовано тим, що одноразова грошова допомога була сплачена позивачу 27.10.2021 року, тобто через 118 днів після звільнення, оскільки останнім днем служби згідно з наказом №235 о/с від 29.06.2021 року «По особовому складу» було 01.07.2021 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року визнано неповажними підстави для поновлення строку, викладені в заяві про поновлення строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні - повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивовано тим, що позивачем пропущено встановлений законом місячний строк звернення до суду з позовом оскільки одноразову грошову допомогу позивач отримав - 27 жовтня 2021 року, а з позовом звернувся до суду 14 грудня 2021 року, при цьому позивач не навів підстав, які б свідчили про існування об`єктивно не переборних обставин для своєчасного звернення його до суду з цим позовом. При цьому, суд зауважив, що не отримання відповіді (довідки) відповідача не позбавляло позивача можливості звернутися до суду з цим позовом, враховуючи той факт, що стаття 117 КЗпП України передбачає обов`язок колишнього роботодавця здійснити такі виплати без застосування будь-якої дискреції відносно звільненого працівника.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що у визначені законом України строки відповідачем не було проведено остаточний розрахунок при звільненні, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. При цьому, зазначає про те, що довідку про доходи №26.2/6195 від 02.12.2021 року позивачем отримано на початку грудня, а тому позивач не міг звернутися до суду з цим позовом до отримання такої довідки, а ця довідка необхідна була позивачу для проведення відповідних розрахунків та підготвоки цього позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Початок місячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа:

1) дізналася або 2) повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов`язково. Тому при визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення.

Йдеться не про те, коли особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 24.02.2021 року у справі №800/30/17 (99901/328/18) зауважила, що вжиття конструкції «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Отже служба в поліції є публічною службою.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі № 240/532/20 відступив від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа №420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа №813/1001/17), одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року (справа №815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа №620/1982/19).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що до вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у спірний період застосовується місячний строк визначений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Так, позивачем підтверджується, що одноразова грошова допомога була сплачена йому лише 27 жовтня 2021 року.

Отже, враховуючи дату отримання позивачем одноразової грошової допомоги - 27 жовтня 2021 року та дату направлення до суду з цим позовом 14 грудня 2021 року, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про пропуск позивачем встановленого законом місячного строку звернення до суду.

Щодо доводів позивача про пропуск строку звернення до суду з цим позов зважаючи на отримання довідки про доходи №26.2/6195 від 02.12.2021 року лише у грудні 2021 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що умовами застосування частини 1 статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум.

При цьому, положення статті 117 КЗпП України визначають обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити звільненому працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, вимоги зазначеної норми не встановлюють інших правил для застосування її положень, зокрема звернення звільненого працівника з заявою до колишнього роботодавця.

Оскільки положення статті 117 КЗпП України визначають обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити звільненому працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, такі відносини не потребують додаткового досудового врегулювання та ініціювання спору.

Зважаючи на те, що не отримання відповіді (довідки) відповідача не позбавляло позивача можливості звернутися до суду з цим позовом, враховуючи той факт, що стаття 117 КЗпП України передбачає обов`язок колишнього роботодавця здійснити такі виплати без застосування будь-якої дискреції відносно звільненого працівника, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності доводів позивача щодо неможливості звернення до суду до момента отримання ним Довідки про доходи № 46.2/6195 від 02 грудня 2021 року як підстави для поновлення йому строку звернення до суду з цим позовом.

Суд зазначає, що право на судовий захист не є абсолютним. Для звернення до суду повинен дотримуватись певний порядок. Якщо особа цього порядку не дотримується, зокрема щодо строку звернення до суду, то не можна вести мову про порушення права на судовий захист.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Статтею 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі №160/26069/21 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва