Справа № 357/9488/23
Суддя: Кошель Б. І.
Дата ухвалення: 2023-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/9488/23
Провадження № 2-а/357/122/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Нізовій А. Р.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - Печененка С.М.,

представника відповідача - Коляди В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква Київської області Управління патрульної поліції Київської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адмінінстративним позовом до Батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква Київської області Управління патрульної поліції Київської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.07.2023 року позивач отримав від поліцейського - капрала поліції М`ягкохода Владислава Сергійовича взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 Батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква і Білоцерківському районі Київської області Управління патрульної поліції Київської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції постанову від 29 липня 2023 року серії БАБ № 503768 про притягнення його до адміністративної відповідальності. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 визнанно винним у вчиненні 29.07.2023 року о 09:05 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначена ч.2 статті 126 КУпАП, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн. Як вбачається із змісту пункту 5 оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Peugeot Elyseo із державним номером НОМЕР_1 29 липня 2023 року о 09:05 здійснював рух по вулиці Петра Запорожця, 142 в місті Біла Церква, - при цьому не мав права керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги підпункту «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху України. Позивач вважає оскаржувану постанову такою, що постановлена з грубим порушенням норм адміністративного законодавства, а також конституційних прав ОСОБА_1 , що вплинуло на прийняте рішення, яке ґрунтується на обставинах, що не відповідають дійсності. Позивач зазначає, що оскаржувана постанова не містить опису фактичних обставин справи, встановлених відповідачем при розгляді справи; не надано достовірних доказів про те, що позивач взагалі вчиняв порушення ПДР; при винесені постанови про адміністративне правопорушення, позивача не було ознайомлено з доказами які б прямо вказували на його правопорушення. Позивач наголошує, що відповідачем не доведено, що він був водієм та керував транспортним засобом і був зупинений працівником поліції в процесі руху, також не підтверджено факт порушення Правил дорожнього руху і, як наслідок, його законне зупинення за таке порушення. Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову від 29.07.2023 року серії БАБ № 503768 на суму 3400,00 гривень про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу по справі про адміністративне правопорушення та судові витрати стягнути з відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2023 року, головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 14 серпня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква Київської області Управління патрульної поліції Київської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення було залишено без руху та надано позивачу строк для виправлення виявлених недоліків.

Судом 21 серпня 2023 року за вх..№ 36759 отримано заяву про усунення недоліків, на виконання вимог ухвали судді про залишення позовної заяви без руху, за підписом представника позивача адвоката Печененко С.М.

Ухвалою судді від 22 серпня 2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Судом 29 серпня 2023 року за вх..№ 38004 отримано клопотання, за підписом представника відповідача Коляди В.Г., про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою суду від 30 серпня 2023 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання.

Судом 01.09.2023 року за вх.. №38575 отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача Коляда В.Г. просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У відзиві представник відповідача вказує, що 29.07.2023 о 09 год 05 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «PEUGEOT ELYSEO», номерний знак НОМЕР_1 в м. Біла Церква, вул. П.3апорожця,142, при цьому не мав права керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1.а), Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП. В графі 7 постанови вказаний серійний номер боді камери MOTOROLA 4777672, поліцейським було допущено описку, дійсний серійний номер 477672, що не впливає на суть вчиненого правопорушення, окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Щодо обставин події, представник відповідача зазначає, що поліцейський капрал поліції М`ягкоход Владислав Сергійович, перебуваючи у складі екіпажу, згідно з п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», а також статті 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та з допомогою відкритої бази даних МТСБУ перевірили наявність страхового полісу в транспортному засобі яким керував позивач, який був відсутній, після чого було прийнято рішення зупинити позивача. Після зупинки позивач пред`явив посвідчення водія серії НОМЕР_2 з допомогою додатку «Дія» та поліцейським було встановлено, що позивач не має права керувати цим транспортним засобом. Твердження позивача про те, що він котив мотоцикл в руках не відповідають дійсності, що спростовується матеріалами відеофіксації з нагрудної бодікамери серійний номер 477672 та відеофіксацією штатного відеореєстратора з службового транспортного засобу, з яких вбачається, що о 09 годині 05 хвилини зафіксовано факт керування позивачем мотоциклу, що суперечить твердженням позивача про те, що він не приводив мотор в дію, оскільки мотор був технічно не справний та використовувати його за призначення не було можливим, ці твердження не відповідають дійсності оскільки екіпаж поліції після повернення на місце зупинки не виявив наявність мотоциклу, та запитавши у жінки яка проживала біля місця зупинки чи бачила вона хто забрав мотоцикл остання повідомила, що не відома їй особа привела в дію мотор на поїхала в невідомому напрямку. В подальшому при спілкуванні позивача з поліцейським було встановлено, що позивач немає права керувати транспортним засобом, з його слів не встиг відкрити категорію А, оскільки у позивача наявна категорія посвідчення водія В, про що повідомив позивач. Справу про адміністративне правопорушення стосовно порушення позивачем 29.07.2023 року вимог п. 2.1.а) ПДР, що виразилось у відсутності права керування транспортним засобом, було розглянуто відповідачем на місці вчинення адміністративного правопорушення. Перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем було роз`яснено позивачу його права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, було ознайомлено із протоколом про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП. Твердження позивача про те що йому не було роз`яснено його права не відповідають дійсності оскільки в графі 8 Постанови « Права передбачені статтею 268 КУпАП та строк оскарження статтею 289 КУпАП мені роз`яснено» наявний підпис позивача. Розпочавши розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідач назвав свою посаду, спеціальне звання та прізвище, а також, що він уповноважений на розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення позивача, відповідач, керуючись законом та правосвідомістю, постановив визнати винним ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. 00 коп., що в межах санкції даної статті. Після чого у присутності позивача було винесено постанову, з якою надалі позивача було повідомлено про порядок оскарження її, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 307, 308 КУпАП.

Судом 18.10.2023 року за вх..№45793 отримано відповідь на відзив, в якій представник позивача адвокат Печененко Сергій Миколайович, зазначив, що позивач не погоджується з доводами наведеними у відзиві та наголошує на тому, що відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом та саме зупинки транспортного засобу поліцейським екіпажем, проінформування позивача про причину зупинки. Представник позивача зазначає, що відсутність доказів вини позивача свідчать про незаконність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, надали аналогічні пояснення викладені в позову, просили задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив долучити до матеріалів справи копію постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.11.2023 року по справі №357/9614/23, заперечував щодо задоволення позовних вимог, надав аналогічні пояснення викладені у відзиві та просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи викладене, положення ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку.

Згідно оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серія БАБ № 503768 вбачається, що 29.07.2023 о 09 год 05 хв. в м. Біла Церква, вул. П.3апорожця,142 водій ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі «PEUGEOT ELYSEO», номерний знак НОМЕР_1 , при цьому не мав права керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1.а), Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Оскаржувана постанова була винесена 29.07.2023 року поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 Батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква і Білоцерківському районі Київської області Управління патрульної поліції Київської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції капралом поліції М`якоход Владиславом Сергійовичем.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, саме за те, що останній керував транспортним засобом, при цьому не мав права керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.1.а) Правил дорожнього руху.

Відповідно до п.п.2.1а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Як вбачається з оскаржуваної постанови позивач керував транспортним засобом «PEUGEOT ELYSEO», номерний знак НОМЕР_1 , який згідно інформації з Національної інформаційної системи є мотоциклом.

Відповідно до пункту 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше.

Відповідно до п.2 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою КМУ № 340 від 08.05.1993, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Як встановлено судом та не спростовано сторонами, позивач має посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії В (легкові автомобілі та інші легкі автомобілі на їхній базі), тобто ОСОБА_1 не мав права керувати транспортним засобом категорії А.

Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст. 126 КУпАП).

Щодо посилань позивача, що останній не керував транспортним засобом, а тому не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення згідно ч. 2 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, суд зазначає наступне.

Судом було переглянуто диск з відеозаписами з нагрудної камери поліцейського, який додано до відзиву, з якого убачається, що працівники поліції під`їхали до мотоциклу, який стояв біля паркану, водій перебував за кермом мотоцикла в шоломі, потім зліз з нього та перебував поруч.

Представником відповідача в судовому засіданні було надано копію постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 21.11.2023 року по справі №357/9614/23 про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Київській області ППП у м.Біла Церква та Білоцерківського району відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили 04.12.2023 року.

Відповідно до вище вказаної постанови, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В вказаній постанові судом зазначено, що з урахуванням всіх досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, достименно встановлено, що 29.07.2023 року о 09 годині 05 хвилин, ОСОБА_1 , в Київській області, м. Біла Церква по вул. Петра Запорожця, 142, керував транспортним засобом «RenaultElysee», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та був зупинений працівниками поліції.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також судом встановлено, що справу про адміністративне правопорушення стосовно порушення позивачем 29.07.2023 вимог п. 2.1.а) ПДР, що виразилось у відсутності права керування транспортним засобом, було розглянуто відповідачем на місці вчинення адміністративного правопорушення. Перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем було роз`яснено позивачу його права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, також перед початком розгляду справи позивача було ознайомлено із протоколом про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Твердження позивача про те що йому не було роз`яснено його права не відповідають дійсності оскільки в графі 8 Постанови «Права передбачені статтею 268 КУпАП та строк оскарження статтею 289 КУпАП мені роз`яснено» наявний підпис позивача.

Розпочавши розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідач назвав свою посаду, спеціальне звання та прізвище, а також, що він уповноважений на розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Також, суд дослідивши матеріали справи, встановив, що під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі та у межах встановлених п. 2 ч. 1 ст. 32, ст. 35 Закону, ст.ст. 222, 245, 251, 252, 278, 279 КУпАП, положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків ( стаття 72 КАС Ураїни ).

Згідно ч. 3 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені, оскільки факт порушення Правил дорожнього руху підтверджено наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що позовну заяву позивача залишено без задоволення, витрати позивача пов`язані зі сплатою судового збору слід залишити без відшкодування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України, ст. 2, 5, 6-10, 14, 20 77, 90, 122, 139, 159, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, ст. ст. 7, 9, 251, 280, 287-289, 291-294 КУпАП, Законом України «Про Національну поліцію», суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква Київської області Управління патрульної поліції Київської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Батальйон патрульної поліції в місті Біла Церква Київської області Управління патрульної поліції Київської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції; ; адреса: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048.

Повний текст судового рішення складено 06 грудня 2023 року.

СуддяБ. І. Кошель