Справа № 600/3539/23-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/3539/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Віктор-Ком Імпекс" до Чернівецької митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Віктор-Ком Імпекс" (далі - позивач) звернулося в суд з позовом до Чернівецької митниці Державної митної служби України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати Рішення Чернівецької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UА408000/2023/000124/2 від 13.04.2023, № UA408000/2023/000126/2 від 13.04.2023, № UA408000/2023/000125/2 від 13.04.2023;

- визнати протиправним та скасувати Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №408020/2023/000517 від 13.04.2023, №408020/2023/000520 від 13.04.2023, №408020/2023/000521 від 13.04.2023.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що не погоджується з винесеним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, вважає їх необґрунтованими, незаконними та такими, що винесені з порушенням чинного законодавства, а викладені у них обставини та підстави порушення митних правил не відповідають дійсності, відтак відповідач протиправно здійснив коригування заявленої митної вартості товару та визначив таку вартість за резервним методом.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначив, що подані декларантом до митного оформлення документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів, містять розбіжності та документально не підтверджують заявлену митну вартість.

Таким чином, митний орган не вбачав за можливе визнати визначену декларантом митну вартість із застосуванням першого методу її визначення (за ціною договору) та визначив митну вартість за резервним методом.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

15.03.2023 р. між SEREROM SRL та ПП "Віктор-Ком Імпекс" укладено договір купівлі-продажу №187 (реєстраційний номер №1694/15.03.2023 р.). Предметом вказаного договору є купівля-продаж продуктів, включаючи сіль, в асортименті, кількості, стандартах якості, упаковці тощо, що поставляються на умовах FCA Campia Turzii, Румунія.

Згідно п.8.4 Договору документи, що додаються до доставки товару: рахунок-фактура, CRM, митна декларація, сертифікат якості, сертифікат походження.

Відповідно до Додатку №3 до Договору купівлі-продажу №187/15.03.2023 сторони домовились про купівлю-продаж солі в асортименті та по ціні в євро, зазначених в додатках. Так, зокрема, сіль придатна для споживання людьми, кам`яна, рекристалізована, екстра, не йодована, розфасована в мішки по 25 кг., на момент відправки вантажу становить 160 євро за тонну, а сіль брикетована по 5 кг. для годівлі свійських тварин становить 118 євро за тонну.

Відповідно до рахунку-проформи №511 від 10.04.2023 продавцем виставлено рахунок на оплату за товар:

сіль придатна для споживання людьми кам`яна, рекристалізована, екстра, не йодована, розфасована в мішки по 25 кг. за тонну, на суму 7360 євро;

сіль брикетована по 5 кг. для годівлі свійських тварин за тонну, на суму 2714 євро.

Разом рахунок-проформа виставлено на загальну суму 10074,00 євро.

12.04.2023 ПП "Віктор-Ком Імпекс" було сплачено на рахунок покупця кошти в розмірі 10 074,00 євро, що підтверджується платіжними документами.

12.04.2023 р. позивач, подав до Чернівецької митниці Держмитслужби України митну декларацію №23UA72U7, згідно якої заявлена митна вартість товару була визначена за методом, який передбачений пп.1 ч.1 ст.57 МК України, основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також надані підтверджуючі митну вартість документи.

13.04.2023 р. Чернівецькою митницею Держмитслужби України, за результатами розгляду митної декларації типу №23UA72U7 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UА408000/2023/000124/2, згідно з яким митним органом визначено митну вартість за резервним методом та зобов`язано позивача подати нову митну декларацію за ціною товару, яка зазначена в Рішенні про коригування митної вартості.

Підставою для коригування митної вартості товару в рішенні UА408000/2023/000124/2 від 13.04.2023 р. митний орган зазначає ч. 3 ст. 53 МК України, зокрема те, що документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності, а саме:

- відповідно до наданого банківського документу (про оплату товару) від 12.04.2023 р. №190 JBKLN4, у графі призначення платежу зазначено лише контракт від 15.03.2023 р. №187, без зазначення реквізитів проформи. У той же час, контракт від 15.03.2023 р. №187 укладено на суму 1000000,00 євро. Тому неможливо перевірити факт оплати саме даної партії товару.

- згідно Інвойсу від 11.04.2023 р. №FESAR 1227 зазначено суму у румунській валюті 13267,71 RON. Пояснень з даного приводу не надходило. Вказане могло мати вплив на рівень митної вартості товару.

- у рахунку про надання транспортно-експедиційних послуг від 11.04.2023 р.№2 зазначено, що експедиційні послуги по маршруту м. Кампія Турзій (Румунія) Чернівці складають 30000,00 грн. При цьому, у довідці про транспортно-експедиційні витрати від 11.04.2023 р.№2 заявлено, що вартість транспортно-експедиційних витрат від м. Кампія Турзій (Румунія) до місця перетину кордону пп. Дяково складають 15000,00 грн. Експедитор надає послуги по всій протяжності маршруту. Довідка не є документом первинного бухгалтерського обліку та не міститься в переліку документів згідно з наказом МФУ від 24.05.2012 р.№599, виникає питання щодо документального підтвердження числового значення експедиційних послуг.відомостей, які б документально підтвердили безпосередньо вартість та критерій розподілу експедиторських послуг на до/після кордону України, не надано.

12.04.2023 р. приватне підприємство "Віктор-Ком Імпекс" подало до митного оформлення митну декларацію №23UA721U7 разом з товаро-супровідними документами, а саме: рахунок-фактура (інвойс) №FESAR1240 від 12.04.2023 р.; рахунок-проформа до Інвойсу 511 від 10.04.2023 р.; пакувальний лист б/н від 12.04.2023 р.; автотранспортна накладна від 12.04.2023 р. б/н; банківський платіжний документ, що стосується товару по проформі від 12.04.2023 р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №187/15.03.2023 р. з доповненнями; копію митної декларації країни відправлення від 12.04.2023 р. №23ROCJ800Е0035621; документи на перевезення, сертифікати відповідності, інші.

Під час здійснення відповідачем контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією №23UA72U7 було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а саме:

- відповідно до наданого банківського документу (про оплату товару) від 12.04.2023 р. №190JВКLN4, у графі призначення платежу зазначено лише контракт від 15.03.2023 р. №187, без зазначення реквізитів проформи. У той же час, контракт від 15.03.2023 р. №187 укладено на суму 1000000 євро. У зв`язку із вищевикладеним неможливо перевірити факт оплати саме даної партії товару;

- згідно інвойсу від 12.04.2023 р. №FESAR 1240 зазначено суму у румунській валюті 18156,38 RON. А відповідно до копії митної декларації країни відправлення від 12.04.2023 р. №23RОСJ1800Е0035621 зазначено суму 18117,4 RON. Пояснень з даного приводу не надходило. Вказане могло мати вплив на рівень митної вартості товару;

- у довідці про транспортно-експедиційні послуги від 12.04.2023 р. №17 зазначено, що вартість транспортно-експедиційних витрат від м. Турда (Румунія) до п/п Дяково складає 15000 грн та від п/п Дяково до м. Чернівці - 15000 грн. Експедитор надає послуги по всій протяжності маршруту. Довідка не є документом первинного бухгалтерського обліку та не міститься в переліку документів згідно з наказом МФУ від 24.05.2012 р. №599, виникає питання щодо документального підтвердження числового значення експедиційних послуг. Відомостей, які б документально підтвердили безпосередньо вартість та критерії розподілу експедиторських послуг на до/після кордону України, не надано.

13.04.2023 р. приватне підприємство "Віктор-Ком Імпекс" подало до митного оформлення митну декларацію №23UА73U6 разом з товаро-супровідними документами, а саме: рахунок-фактура (інвойс) №FESAR1244 від 12.04.2023 р.; рахунок-проформа до Інвойсу 511 від 10.04.2023 р.; пакувальний лист б/н від 12.04.2023 р.; автотранспортна накладна від 12.04.2023 р. б/н; банківський платіжний документ, що стосується товару по проформі від 12.04.2023 р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №187/15.03.2023 р. з доповненнями; копію митної декларації країни відправлення від 12.04.2023 №23ROCJ1800Е0035798; документи на перевезення, сертифікати відповідності.

Під час здійснення відповідачем контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією №23UА73U6 було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а саме:

- відповідно до наданого банківського документу (про оплату товару) від 12.04.2023 р. №190JВКLN4, у графі призначення платежу зазначено лише контракт від 15.03.2023 р. №187, без зазначення реквізитів проформи. У той же час, контракт від 15.03.2023 №187 укладено на суму 1000000 євро. у зв`язку із вищевикладеним неможливо перевірити факт оплати саме даної партії товару;

- згідно інвойсу від 12.04.2023 р. № FESAR 1240 зазначено суму у румунській валюті 18156,38 RON, а відповідно до копії митної декларації країни відправлення від 12.04.2023 р. №23ROCJ800Е0035621 зазначено суму 18117,4 RON Пояснень з даного приводу не надходило. Вказане могло мати вплив на рівень митної вартості товару;

- у довідці про транспортно-експедиційні послуги від 12.04.2023 р. №18 зазначено, що вартість транспортно-експедиційних витрат від м. Турда (Румунія) до п/п Дяково складає 15000,00 грн та від п/п Дяково до м. Чернівці 15000,00 грн. Експедитор надає послуги по всій протяжності маршруту. Довідка не є документом первинного бухгалтерського обліку та не міститься в переліку документів згідно з наказом МФУ від 24.05.2012 р. №599, виникає питання щодо документального підтвердження числового значення експедиційних послуг. Відомостей, які б документально підтвердили безпосередньо вартість та критерії розподілу експедиторських послуг на до/після кордону України, не надано.

Шляхом обміну електронними повідомленнями відбулася процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митої вартості товарів.

Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не використано через відсутність інформації у митного органу щодо операцій імпорту в Україну ідентичних товарів.

Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних товарів не використано у зв`язку із відсутністю у митного органу інформації щодо оформлення подібних (аналогічних) товарів.

Метод визначення митної вартості на основі віднімання та додавання не використано у зв`язку із відсутністю в митного органу інформації щодо основи для віднімання/додавання вартості.

Митну вартість визначено за резервним методом.

За основу для визначення митної вартості взято раніше визнані (визначені) митними органами митні вартості

за МД 23UА62U7: «МД UA408020/2023/18388 від 11.03.2023 «Сіль в брикетах (блоках) по 5 кг для тварин. Завантажена на палетах. 22800 кг Na38,4%; Са 0,0832%; Мg 0,0311%. Країна виробництва RО. Торгівельна марка SАRЕRОМ Виробник SС Sarerom SRL.», рівень митної вартості 0,2377 евро/кг»;

за МД 23UА73U6 «МД UA401020/2023/14532 від 21.03.2023 «Хлорид натрію. Сіль кам`яна нейодована крупна. САS-Nо: 7647-14-5. Є кристалічним сипким продуктом без запаху з солоним смаком без присмаку. Упаковано в мішки по 25 кг, на піддонах 22 т. Торговельна марка: SAREROM S.R.L. Країна виробництва: RО. Виробник: SARERОМ», рівень митної вартості 0,2353 євро/кг»;

за МД 23UА72U7: «МД UА401020/2023/14532 від 21.03.2023 р. «Хлорид натрію. Сіль кам`яна нейодована крупна. САS-Nо: 7647-14-5. Є кристалічним сипким продуктом без запаху з солоним смаком без присмаку. Упаковано в мішки по 25 кг, на піддонах. -22 т. Торговельна марка: SAREROM S.R.L. Країна виробництва: RО. Виробник: SAREROM», рівень митної вартості 0,2353 євро/кг.»

У зв`язку з прийнятими рішення про коригуванням митної вартості товару, Чернівецькою митницею було сформовано наступні Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №408020/2023/000517, №408020/2023/000520 та №408020/2023/000521 від 13.04.2023 р.

Не погоджуючись з даними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України (далі - МК України).

Так, статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 4 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

За приписами пункту 1 частини 4 статті 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до вимог частини 5 цієї статті, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

У відповідності до частини 6 зазначеної статті, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Статтею 57 МК України визначено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

У той же час, як визначено частиною сьомою статті 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

За змістом частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно обставин цієї справи, між сторонами виник спір щодо правомірності рішень митного органу про коригування митної вартості товарів та, відповідно, Карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Отже, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Єдиними підставами, що надають митному органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме - у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Так, судом встановлено, що за результатами розгляду митних декларацій позивача митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, згідно яких визначив митну вартість товарів за резервним методом у зв`язку із тим, що подані декларантом до митного оформлення документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів, містять розбіжності та документально не підтверджують заявлену митну вартість.

Суд не погоджується із такими висновками митного органу з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 53 МК України - Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару,

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки виграш на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як вбачається з фактичних обставин викладених у позові, декларантом до кожної митної декларації надано повний та достовірний пакет документів, необхідний для підтвердження митної вартості товару за основнім методом, а саме:

до митної декларації №23U62U7 разом з товаро-супровідними документами, надано: рахунок-фактура (інвойс) №FESAR 1227 від 11.04.2023 р.; рахунок-проформа до Інвойсу 511 від 10.04.2023 р.; пакувальний лист б/н від 11.04.2023 р.; автотранспортна накладна від 11.04.2023 б/н; банківський платіжний документ, що стосується товару по проформі від 12.04.2023 р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №187/15.03.2023 р. з доповненнями; копію митної декларації країни відправлення від 11.04.2023 р. №23RОСJ800Е0034809; документи на перевезення, сертифікати відповідності, інші;

до митної декларації №23UA72U7 разом з товаро-супровідними документами, надано: рахунок-фактура (інвойс) №FESAR1240 від 12.04.2023 р.; рахунок-проформа до Інвойсу 511 від 10.04.2023 р.; пакувальний лист б/н від 12.04.2023 р.; автотранспортна накладна від 12.04.2023 р. б/н; банківський платіжний документ, що стосується товару по проформі від 12.04.2023 р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №187/15.03.2023 р. з доповненнями; копію митної декларації країни відправлення від 12.04.2023 р. №23ROCJ1800Е0035621; документи на перевезення, сертифікати відповідності, інші;

до митної декларації №23UА73U6 разом з товаро-супровідними документами, надано: рахунок-фактура (інвойс) №FESAR1244 від 12.04.2023 р.; рахунок-проформа до Інвойсу 511 від 10.04.2023 р.; пакувальний лист б/н від 12.04.2023 р.; автотранспортна накладна від 12.04.2023 р. б/н; банківський платіжний документ, що стосується товару по проформі від 12.04.2023 р.; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №187/15.03.2023 р. з доповненнями; копію митної декларації країни відправлення від 12.04.2023 р. №23ROCJ1800Е0035798; документи на перевезення, сертифікати відповідності, інші.

Щодо доводів, що при митному оформленні митних декларацій, позивачем подано банківський документ (про оплату товару) від 12.04.2023 р. №190 JBKLN4, в якому у графі "призначення платежу" зазначено лише контракт від 15.03.2023 р. №187, без зазначення реквізитів/інвойсу, у зв`язку з чим на думку відповідача неможливо перевірити та розмежувати оплати даних окремих партій товару, суд зазначає наступне.

У вказаному платіжному документі у графі призначення платежу зазначено контракт №187 від 15.03.2023 (CNTR N187 DD 15/03/2023), що в свою чергу відповідає номеру контракту укладеному між Позивачем та компанією "SAREROM", а також Додаткам до вказаного контракту.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 16.04.1991 №959-ХІІ суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України. При цьому суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності керуються принципом свободи зовнішньоекономічного підприємництва, що полягає у праві таких суб`єктів добровільно вступати у зовнішньоекономічні зв`язки та здійснювати зовнішньоекономічну діяльність у будь-яких формах, які прямо не заборонені чинним законодавством України (стаття 2 Закону). Частиною першою ст. 14 цього Закону суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності дозволено самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.

Наведене дає підстави для висновку про свободу сторін під час укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) стосовно визначення умов договору, ціни, форми розрахунків та інших умов його виконання.

Відповідно до договору купівлі-продажу №187/15.03.2023 р. загальна вартість контракту складається з вартості кожної поставки. Ціна в розбивці за асортиментами товарів є зазначена в додатках до цього договору. Валюта платежу та договору євро. Вартість контракту 1000000,00 євро (розділ 5 договору).

Ціна буде сплачена Покупцем Продавцю шляхом платіжного доручення наперед відповідно до рахунку-проформи (п. 6.1 Договору).

Суд, звертає увагу, що банківські документи свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями банківських документів, датою проведення розрахунків за товар та митною вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом банківських документів, не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.

Такий висновок зроблений Верховним Судом 03.04.2018 у справі №809/322/17, 17.07.2019 у справі № 809/827/17, 23.07.2019 у справі №1140/3242/18, 19.09.2022 у справі № 1.380.2019.004890, який в силу частини п`ятої етапі 242 КАС України має бути врахований судом при застосуванні норм права у спірних правовідносинах.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Верховний Суд у постанові від 22.12.2020 в справі №1.380.2019.001438 дійшов висновку про те, що строк оплати за товар не може впливати на визначення митної вартості товару це покликання не стосується неможливості визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості, оскільки не містить відомостей, які б свідчили про розбіжності в поданих документах, ознаки їх підробки, відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

З огляду на це, митний орган може витребувати тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості у конкретному випадку, а не всі можливі. Ненадання витребуваних документів може бути підставою для коригування тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що не спростовують сумнів митного органу щодо достовірності наданої декларантом інформації.

Суд констатує, що вартість, тип продукції, вага та місце походження визначені у контракті, відповідають інформації зазначеній у долучених до матеріалів справи інвойсах та інших документів, а отже контролюючим органом безпідставно не враховано платіжний документ №190JBKLN4 від 12.04.2023, як такий, що підтверджує факт оплати товару та ціну імпортованого товару.

Також, сума платіжного документу №190JBKLN4 від 12.04.2023 (10074,00 євро) повністю відповідає сумі передплати (10074,00 євро) визначеній у рахунку-проформі №511 від 10.04.2023 р.

Фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17 та постанові від 12 березня 2019 року у справі №803/3649/15.

Верховним Судом, при прийнятті рішень по справам про коригування митної вартості неодноразово висловлювались наступні правові висновки щодо умов оплати за товар: у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови

Вищезазначене обґрунтування стосується всіх поданих до оформлення митних декларацій, коригування митної вартості яких відбулося з ідентичних підстав.

Суд зазначає наступне, стосовно доводів відповідача, що при прийнятті рішень про коригування митної вартості товарів, було також враховано, що:

- згідно інвойсу від 11.04.2023 р. №FESAR1227 зазначено суму у румунській валюті 13267,71 RON. А відповідно до копії митної декларації країни відправлення від 11.04.2023 р. №23ROCJ800Е0034809 зазначено суму 13245,4 RON. Вказане могло мати вплив на рівень митної вартості товару (митна декларація №23UA62U7);

- згідно інвойсу від 12.04.2023 р. № FESAR1240 зазначено суму у румунській валюті 18156,38 RON. А відповідно до копії митної декларації країни відправлення від 12.04.2023 р. №23ROCJ1800Е0035621 зазначено суму 18117,40 RON. Вказане могло мати вплив на рівень митної вартості товару (митна декларація №23UA72U7);

- згідно інвойсу від 12.04.2023 р. № FESAR1240 зазначено суму у румунській валюті 18156,38 RON, а відповідно до копії митної декларації країни відправлення від 12.04.2023 р. №23ROCJ800Е0035621 зазначено суму 18117,4 RON. Вказане могло мати вплив на рівень митної вартості товару (митна декларація №23UА73U6).

Судом встановлено, що відповідно до Інвойсу 1227 вартість товару в кількості 22800 кг становить 2690,40 євро, що відповідає всім доданим документам. Дана сума у євро в переведенні на румунські леї на дату складання Інвойсу становить 13267,71 RON, оскільки у митній декларації країни відправлення зазначена статистична вартість у румунській валюті - леях. Зазначено також курс валют по відношенню румунської леї до євро. У графі про вартість товару вказано числове значення 2690,40 євро.

При заповненні митних декларацій суб`єкт повинен вибрати та проставити в зазначеній декларації середню статистичну вартість, що власне і було зроблено, а тому суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно, не врахував при цьому курсову різницю. Будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням позивачем ціни товару згідно з документами, виданими йому продавцем.

Курсова різниця не може викликати сумнівів, оскільки обумовлена застосуванням декларантом курсу валют банку на день оформлення документів, тим більше не може впливати на числові значення митної вартості товару та її розрахунок.

Вищезазначене обґрунтування стосується всіх поданих до оформлення митних декларацій, коригування митної вартості яких відбулося з ідентичних підстав.

Стосовно, доводів відповідача, що при прийнятті рішень про коригування митної вартості товарів, було також враховано, що:

- у рахунку про надання транспортно-експедиційних послуг від 11.04.2023 р. №2 зазначено, що експедиційні послуги по маршруту м. Кампія Турзій (Румунія) - Чернівці складають 30000,00 грн. При цьому, у довідці про транспортно-експедиційні витрати від 11.04.2023 р. №2 заявлено, що вартість транспортно-експедиційних витрат від м. Кампія Турзій (Румунія) до місця перетину кордону п.п. Дяково складає 15000,00 грн. Експедитор надає послуги по всій протяжності маршруту. Довідка не є документом первинного бухгалтерського обліку та не міститься в переліку документів згідно з наказом МФУ від 24.05.2012 р. №599, виникає питання щодо документального підтвердження числового значення експедиційних послуг. Відомостей, які б документально підтвердили безпосередньо вартість та критерії розподілу експедиторських послуг на до/після кордону України, не надано (митна декларація №23UA62U7);

- у довідці про транспортно-експедиційні послуги від 12.04.2023 р. №17 зазначено, що вартість транспортно-експедиційних витрат від м. Турда (Румунія) до п.п. Дяково складає 15000,00 грн та від п.п. Дяково до м. Чернівці 15000,00 грн. Експедитор надає послуги по всій протяжності маршруту. Довідка не є документом первинного бухгалтерського обліку та не міститься в переліку документів згідно з наказом МФУ від 24.05.2012 р. №599, виникає питання щодо документального підтвердження числового значення експедиційних послуг. Відомостей, які б документально підтвердили безпосередньо вартість та критерії розподілу експедиторських послуг на до/після кордону України, не надано (митна декларація №23UA72U7);

- у довідці про транспортно-експедиційні послуги від 12.04.2023 р. №18 зазначено, що вартість транспортно-експедиційних витрат від м. Турда (Румунія) до п.п. Дяково складає 15000,00 грн. та від п.п. Дяково до м. Чернівці 15000,00 грн. Експедитор надає послуги по всій протяжності маршруту. Довідка не є документом первинного бухгалтерського обліку та не міститься в переліку документів згідно з наказом МФУ від 24.05.2012 р. №599, виникає питання щодо документального підтвердження числового значення експедиційних послуг. Відомостей, які б документально підтвердили безпосередньо вартість та критерії розподілу експедиторських послуг на до/після кордону України, не надано (митна декларація №23UА73U6), суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження витрат на перевезення, було надано довідку №2 про транспортно-експедиційні витрати від 11.04.2023 р. та рахунком №2 від 11.04.2023 р. на суму 30000,00 грн. Перелічені документи пов`язані між собою інформацією щодо перевезення вантажу позивача.

Так, на думку суду, надана довідка №2 про транспортно-експедиційні витрати містить посилання на номера автомобіля, що зазначені в пакувальному листі та Інвойсі; у свою чергу, пакувальний лист має дані щодо дати завантаження товару, яка відповідає даті завантаження, вказаній в графі 21 CMR. В останній же є посилання на інвойс №1227, сертифікат походження товару форми EUR 1, найменування товару, його вагу, маршрут перевезення/місце завантаження і відвантаження товару.

Крім того, рахунок №2 є розрахунково-платіжним документом, що передбачає виставлення певних сум до оплати за надану послугу, а факт отримання такої послуги підтверджується довідкою №2 про транспортно-експедиційні витрати, який, у свою чергу, є первинним документом.

Згідно з розділом III «Правила заповнення граф ДМВ декларантом або уповноваженою ним особою» Правил заповнення митної декларації, затверджених наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 № 599 (далі - Правила №599), у графі 20 зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ).

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на мигну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Аналізуючи наведені положення Правил № 599, судом встановлено, що такі положення не містять вичерпного переліку документів, які підтверджують витрати на транспортування.

В свою чергу МК України також не визначає виду доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому подані позивачем довідки про транспортно-експедиторські витрати та рахунки є допустимими доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд при застосуванні норм права у подібних правовідносинах, який викладений у постанові від 31.05.2019 №804/16553/14.

Так, в цьому судовому рішення Верховний Суд поміж вищезазначеного також вказав на те, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому довідки про транспортно-експедиційні послуги та рахунки є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

З зазначеного вбачається, що посилання відповідача на ту обставину, що подані декларантом довідки про транспортно-експедиційні послуги та рахунки не є документом, що підтверджує витрати на транспортування, як на підставу проведення коригування митної вартості товару є абсолютно безпідставним та відхиляється судом.

Вищезазначене обґрунтування стосується і інших двох поданих до оформлення митних декларацій, коригування митної вартості яких відбулося з ідентичних підстав.

У постанові від 05.03.2019 року у справі №815/5791/17 Верховний Суд наголошує, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності (аналогічна позиція Верховного Суду закріплена і у постанові від 05.03.2019р. у справі №813/1532/17, постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-А).

Протиправність рішень відповідача обґрунтовується наданням декларантом документів, яка є достатніми для визначення митної вартості товару за основний методом та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість.

З огляду на викладене, а також зважаючи на протиправність аргументів митного органу, викладених у оскаржуваних рішеннях, на думку суду, працівники митного органу протиправно не застосували перший метод визначення митної вартості товару за ціною угоди та визначили митну вартість товарів за резервним методом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів № UА408000/2023/000124/2 від 13.04.2023 р., № UA408000/2023/000126/2 від 13.04.2023 р. та № UA408000/2023/000125/2 від 13.04.2023 р. є протиправними, а відтак наявні правові підстави для їх скасування.

Решта доводів учасників справи, в тому числі зазначені відповідачем у відзиві, не спростовують висновків суду щодо протиправності винесених відповідачем оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів.

Зважаючи на протиправність прийнятих рішень про коригування митної вартості товарів № UА408000/2023/000124/2 від 13.04.2023 р., № UA408000/2023/000126/2 від 13.04.2023 р. та № UA408000/2023/000125/2 від 13.04.2023 р., наявні підстави й для скасування Карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №408020/2023/000517 від 13.04.2023 р., №408020/2023/ 000520 від 13.04.2023 р. та №408020/2023/000521 від 13.04.2023 р.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, за звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 3032,80 грн.

Оскільки позов задоволено повністю, то суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 3032,80 грн.

Статтею 137 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268; рішення у справі "Баришевський проти України", заява № 71660/11, пункт 95; рішення у справі "Двойних проти України", заява №72277/01, пункт 80; рішення у справі "Меріт проти України", заява №66561/01, пункті 88). Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Згідно платіжної інструкції №331 від 24.05.2023 р. позивачем сплачено 4100,00 грн за послуги перекладу, який здійснено перекладачем ОСОБА_1 , що підтверджується актом прийому передачі виконаних робіт по договору про надання послуги із письмового перекладу №0001 від 17.03.2023 р.

Склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має з`ясувати, чи, є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що переклад документів замовлений позивачем до подання позовної заяви та наданий суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31.03.2020 у справі № 160/7049/19 (К/9901/6449/20).

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці витрати, пов`язані із залученням перекладача у розмірі 4100,00 грн.

Згідно матеріалів справи позивачем надано документи, які свідчать про витрати останнього на правову допомогу в сумі 10500,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до частин 1, 7 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частини 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 10.12.2019.

На підтвердження понесеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу адвоката надано:

- копію договору про надання правової допомоги;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги ;

- акт прийому передачі виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 05.05.2023 р.;

- квитанція №14 від 24.05.2023 р. на суму 10500,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Суд зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.

Однак, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню виходячи із принципу співмірності, що також визначено ч. 5 ст. 134 КАС України.

Суд вважає, що визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду справи в розмірі 10500,00 грн, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, з огляду на те, що предметом розглядуваного спору є справа незначної складності, враховуючи обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та зважаючи на те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами , які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 5000,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу з підстав наведених вище.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UА408000/2023/000124/2 від 13.04.2023 р.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA408000/2023/000126/2 від 13.04.2023 р.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA408000/2023/000125/2 від 13.04.2023 р.

5. Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №408020/2023/000517 від 13.04.2023 р.

6. Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №408020/2023/000520 від 13.04.2023 р.

7. Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №408020/2023/000521 від 13.04.2023.

8. Стягнути на користь Приватного підприємства "Віктор-Ком Імпекс" за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці Державної митної служби України судовий збір в сумі 3032,80 грн, витрати, пов`язані із залученням перекладача у розмірі 4100,00 грн та витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 5000,00 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - Приватне підприємство "Віктор-Ком Імпекс" (вул. Корнец, 24, с. Йорданешти, Чернівецький район, Чернівецька область, 60421, Код )

Відповідач - Чернівецька митниця Державної митної служби України (вул. Руська, 248-М, м. Чернівці, 58023, Код )

Суддя І.В. Маренич