Справа № 500/7050/23
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7050/23

30 листопада 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бойко P.O. про накладення штрафу від 18.10.2023 у виконавчому провадженні № 63240302.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.10.2023 старший державний виконавець Бойко Руслана Олександрівна Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого проваджена №63240302 винесла постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 у розмірі 984,23 Євро у результаті наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки (у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів).

Вказана постанова надійшла на поштову адресу позивача 23.10.2023 поштовим відправленням №851, що підтверджується копією поштового конверта та витягом із веб-сайту Укрпошти про відстеження поштового відправлення.

Позивач вважає оскаржувану постанову про накладення на нього штрафу такою, що прийнята з порушенням закону, а тому підлягає скасуванню.

06.11.2023 Тернопільським окружним адміністративним судом відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, визначеними статями 268, 269, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, та призначено судове засідання на 15.11.2023 о 11:00 год.

13.11.2023 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву. Згідно відзиву представник відповідача зазначив, що Згідно пункту 8 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень суми штрафів стягуються виконавцем з боржника після погашення заборгованості із сплати аліментів у повному обсязі.

Щодо часового проміжку, в оскаржуваній постанові штраф винесений 30% від суми 3 280,75 Євро (3 280,75 Євро:100 Євро = 32 місяці - понад два роки), тобто позивач вводить суд в оману щодо 18 місяців.

Також роз`яснює, що в оскаржуваній постанові врахована заборгованість, яка станом на 01.11.2021 становила 1880,75 Євро (1 900 Євро + 1 880,75 Євро = 3 780,75 Євро (дана сума заборгованості відома позивачу, оскільки розрахунок заборгованості зі сплати аліментів доданий позивачем до позову і в судовому порядку позивачем не оскаржувався), тобто сукупний розмір суми відповідних платежів становив понад два роки. Також, період в оскаржуваній постанові охоплює термін до 01.06.2023 року, що не є порушенням права позивача.

Також винесення постанови саме 18.10.2023 абсолютно нічим не порушує прав позивача ОСОБА_1 , оскільки станом на 01.06.2023 позивачем ОСОБА_1 підтверджено факт наявності заборгованості, про яку йому було відомо, про що він сам свідомо стверджував у позові. За вказаних обставин, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 15.11.2023, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, відкладено розгляд справи на 30.11.2023 о 12:00 год. для ознайомлення із відзивом на позовну заяву.

30.11.2023 в судовому засіданні сторони з`явилися, однак судом здійснено перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Особливості розгляду окремих категорій адміністративних справ, в тому числі, що визначені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України закріплені, зокрема, в статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини 3 якої неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Окрім цього, частиною 4 вказаної статті встановлено 10-денний строк на розгляд такої справи після відкриття провадження у справі.

Таким чином, враховуючи вказані процесуальні норми та процесуальні обставини, а також скорочені строки розгляду даної категорії справ, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за такої явки сторін та на підставі наявних матеріалів справи.

Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

18.10.2023 старший державний виконавець Бойко Руслана Олександрівна Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в межах виконавчого проваджена №63240302 винесла Постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 у розмірі 984,23 Євро у результаті наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки (у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів).

Вказана постанова надійшла на поштову адресу позивача 23.10.2023 поштовим відправленням №851, що підтверджується копією поштового конверта та витягом із веб-сайту Укрпошти про відстеження поштового відправлення.

Так, згідно тексту оскаржуваної постанови від 18.10.2023 з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у боржника ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно останнього розрахунку в період з 01.11.2021 до 01.06.2023 становить в сумі З 280, 75 Євро, що перевищує суму відповідних платежів за два роки, а тому постановлено стягнути з боржника штраф у розмірі 30% від 3280,75 Євро, що складає 984,23 Євро.

Проте, старшим державним виконавцем Бойко P.O. не враховано, що 04.08.2023 згідно із банківською квитанцією позивач ОСОБА_1 сплатив борг по аліментах у розмірі 148948,39 грн (сто сорок вісім тисяч дев`ятсот сорок вісім гривень 39 копійок), що станом на 04.08.2023 згідно курсу НБУ при конвертації із гривні на євро становило 3724,5 євро (курс євро на 04.08.2023 - 39,9914 грн, підтверджується витягом із вебсайту "index.minfm.com.ua").

Також 18.08.2023 позивач сплатив аліменти у розмірі 4070 грн (чотири тисячі 00 гривень), а 27.09.2023 року сплатив аліменти у розмірі 5043 грн (п`ять тисяч сорок три гривні 00 копійок), що підтверджується копіями відповідних банківських квитанцій.

Аліменти сплачувались боржником на рахунки відділу виконавчої служби, квитанції про сплату містять необхідні призначення платежу із вказаним номером виконавчого провадження. Відомості про оплату боргу по аліментах позивачем надавались відділу державної виконавчої служби.

Станом на сьогодні заборгованість по аліментах у боржника відсутня, а виконане проваджена підлягає закриттю, оскільки дочці позивача на утримання якої стягуються аліменти, ОСОБА_3 17.10.2023 року виповнилось 18 років (підтверджується текстом Розрахунку заборгованості по сплаті аліментів №12266 від 14.06.2023 року).

Отже, на час прийняття оскаржуваної постанови від 18.10.2023 не існувало заборгованості зі сплати аліментів, що є обов`язковою умовою для застосування штрафу на підставі частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки позивач сплатив таку заборгованість у повному обсязі.

Стягнення аліментів із позивача ОСОБА_1 відбувається не у гривнях, а в євро, оскільки здійснюється на виконання рішення Суду ОСОБА_4 від 16.06.2016.

У зв`язку із запровадженням військового стану в Україні, Національний банк України встановив обмеження на переказ валютних коштів за кордон, а тому з пояснень позивача, Державна виконавча служба не приймала у нього аліментних платежів, оскільки в усному порядку йому було роз`яснено, що у них відсутній механізм перерахування аліментів у іноземній валюті на рахунок стягувачки по виконавчому провадженні, яка проживає за кордоном.

Відповідно до тексту оскаржуваної постанови штраф за несплату аліментів позивачу нарахували за період наявності заборгованості аліментів в часовий проміжок із 01.11.2021 року до 01.06.2023, що становить 18 місяців, а не два роки.

Також, відповідно до наявного Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.06.2023 №12266 від 14.06.2023, у грудні 2021 року позивач сплатив аліменти у розмірі 500 євро. Отже, не зрозуміло чому штраф по аліментах нарахований позивачу за заборгованість в період із 01.11.2021 року.

Отже, враховуючи усе вищевикладене, позивач вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 18.10.2023 старшим державним виконавцем Бойко P.O. не було враховано факт відсутності заборгованості позивача по аліментах, а також розмір боргу був визначений неправильно, а також необґрунтовано встановлено період заборгованості по аліментах.

Оцінивши правомірність оспореної постанови від 18.10.2023 про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 63240302, суд зазначає таке.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

В свою чергу, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Порядок стягнення аліментів регламентований статтею 71 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

Згідно з частиною 4 статті 71 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

28.08.2018 року набрав чинності Закон України від 3 липня 2018 року № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", яким доповнено статтю 71 Закону № 1404-VIII частиною 14 такого змісту:

"За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу".

Відповідно до частини 4 статті 11 Закону № 1404-VIII строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Згідно з абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону № 1404-VIII за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

В свою чергу, особливості виконання рішень про стягнення аліментів визначені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.

Так, пунктом 8 розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону.

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилається сторонам виконавчого провадження.

Суми штрафів стягуються виконавцем з боржника після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення про стягнення аліментів з підстав, передбачених пунктами 7, 9 статті 39 Закону, суми штрафів не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Щодо доводів позивача про відсутність зворотної (ретроспективної) дія у часі частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо відповідальності за несплату аліментів у формі штрафу, то суд вказує на таке.

Принцип заборони зворотної дії нормативно-правових актів у часі, який закріплений у статті 58 Конституції України, є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Так, на думку Конституційного Суду України, «закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акту» (рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 р. № 1-зп).

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

У пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності , і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності (рішення Конституційного Суду України від 2 липня 2002 року № 13-рп/2002).

При цьому не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акту щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акту в часі).

Нормами Закону № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20% від суми несплачених аліментів), за два роки (30% від суми несплачених аліментів), за три роки (50% від суми несплачених аліментів).

При прийнятті оскаржуваної Постанови про накладення штрафу від 18.10.2023 старшим державним виконавцем Бойко P.O. не було враховано факт відсутності заборгованості позивача по аліментах, а також розмір боргу був визначений неправильно, а також необґрунтовано встановлено період заборгованості по аліментах.

Таким чином, заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що зумовила застосування до ОСОБА_1 штрафу, утворилася до набрання чинності частини чотирнадцятої статті 71 Закону № 1404-VІІІ.

При цьому, положення абзацу 3 частини 14 статті 71 Закону № 1404-VІІІ передбачають накладення штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у певному розмірі, який дорівнює сумі відповідних платежів за три роки. Тобто, зазначена норма права містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника, а не на період її виникнення.

Така норма підлягає застосуванню до триваючих правовідносин, а саме до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності, безпосередньо застосувавши нормативний акт прямої дії у часі.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до позивача. Визначальним для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови від 18.10.2023 року про накладення штрафу та її розмір, який впливає на визначення суми штрафу.

Згідно пояснювальної записки до законопроекту цього закону, метою законопроекту є, зокрема, створення економічних передумов для подальшого вдосконалення механізму забезпечення конституційного права дітей на достатній життєвий рівень та покращення матеріального забезпечення дітей у випадках, якщо батьки не дійшли згоди щодо способу утримання дітей і такий спосіб утримання дітей вирішується судом.

За змістом цієї пояснювальної записки законодавець виходив з того, що батьки або інші особи, які виховують дитину, повинні створити такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Однією з найбільш нагальних проблем у сфері захисту прав дітей є проблема належного матеріального забезпечення. Найбільш гостро вона стоїть для дітей, які виховуються в неповних сім`ях.

Так, внесені до Закону № 1404-VІІІ зміни мали на меті посилення захисту прав дітей шляхом встановлення дієвого механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення в подальшому порушників від відбування призначеного стягнення за несплату аліментів. Натомість неможливість застосування частини 14 статті 71 вказаного Закону до заборгованості, що виникла до 28.08.2018, нівелювала б зміни до законодавства щодо посилення захисту прав дитини.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 24.11.2020 у справі № 620/517/20.

Частиною 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, суд вважає безпідставними доводи позивача про відсутність зворотної (ретроспективної) дія у часі частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо відповідальності за несплату аліментів у формі штрафу, борг зі сплати яких утворився до 28.08.2018, оскільки дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до позивача.

В свою чергу, визначальним в спірному випадку є встановлення наявності в ОСОБА_1 заборгованості на час винесення оскаржуваної постанови від 18.10.2023 про накладення штрафу.

Відтак у державного виконавця не було підстав для прийняття 18.10.2023 постанови про накладення штрафу у розмірі 984,23 євро у виконавчому провадженні № 63240302, оскільки на час прийняття такої постанови була відсутня передбачена абзацом 3 частини 14 статті 71 Закону № 1404-VІІІ обов`язкова умова для накладення штрафу на позивача, а саме: наявність заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належить задовольнити повністю: визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бойко P.O. про накладення штрафу від 18.10.2023 у виконавчому провадженні № 63240302.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано квитанцію від 29.10.2023 року про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1073,60 грн.

Враховуючи висновок суду про задоволення позову, позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 1073,60 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бойко P.O. про накладення штрафу від 18.10.2023 у виконавчому провадженні № 63240302.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції сплачений судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок, відповідно до квитанції від 29.10.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження/місце проживання: вул. Острозького князя, 14,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46006 код ЄДРПОУ/РНОКПП 45000236).

Головуючий суддя Подлісна І.М.